ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2187/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОНТІ СІ» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (суддя Момонт Г.М.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОНТІ СІ» до Світловодської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Конті Сі» звернулося із адміністративним позовом до Світловодської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Світловодської міської ради №675 від 27 липня 2021 року «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням п`ятнадцятої сесії Світловодської міської ради Кіровоградської області восьмого скликання від 27 липня 2021 року №675 «Про встановлення ставок орендної плати на землю на території Світловодської міської територіальної громади» на території Світловодської міської територіальної громади встановлені ставки орендної плати згідно із додатком №1 до рішення. Представник позивача вважає, що оскільки рішення №675 прийняте з метою врегулювання питання розміру плати за оренду земель комунальної власності, спрямоване на правове регулювання господарських відносин з оренди земельних ділянок комунальної власності, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, застосовується неодноразово і щодо невизначеного кола осіб, таке рішення є регуляторним актом. Представник позивача наголошує на тому, що позивач обізнаний з правовим висновком Верховного Суду, що міститься у постанові від 10 грудня 2021 року у справі №0940/2301/18, однак вважає, що зазначений правовий висновок не узгоджується із положеннями чинного законодавства України, а тому не може бути застосований при розгляді справи за цим позовом. Так, пунктом 1 розділу І Закону України №2142-IX від 24.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» пункт 12.3 статті 12 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 12.3.8 такого змісту: « 12.3.8. На період дії воєнного чи надзвичайного стану сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, мають право приймати рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів без застосування процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». У разі введення воєнного чи надзвичайного стану в окремих місцевостях України положення цього підпункту поширюється виключно на представницькі органи територіальних громад відповідних адміністративно-територіальних одиниць, на території яких введено воєнний чи надзвичайний стан». Отже, законодавець чітко визначив, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів без застосування процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», лише в період воєнного чи надзвичайного стану. Представник позивача зауважує, що оскільки оскаржуване рішення прийняте не в період воєнного чи надзвичайного стану, то воно належить до регуляторних актів у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у зв`язку з чим цей Закон поширює свою дію на таке рішення. З посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі №1140/2017/18, у постанові від 13.03.2023 у справі №620/4460/21, представник позивача стверджує, що недотримання процедури прийняття регуляторного акта є підставою для визнання його протиправним та скасування. Представник позивача зазначає, що Світловодською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено положення статті 8, частини четвертої статті 9, частини другої статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Так, у газеті «Вісті Світловодщини» від 15.04.2021 №15 (1127) начальником управління економіки, ресурсів та розвитку міста було опубліковано повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту рішення Світловодської міської ради про встановлення ставок орендної плати землю на території Світловодської міської територіальної громади. Як вбачається зі змісту повідомлення, стислий виклад змісту проекту в повідомленні був зведений до зазначення назви проекту регуляторного акту. Спосіб оприлюднення проекту рішення та відповідного аналізу регуляторного впливу був визначений шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Світловодської міської ради в мережі Інтернет: http//svitl orada.gov.ua та в газеті «Вісті Світловодщини». В цьому ж номері газеті «Вісті Світловодщини» поряд із повідомленням про оприлюднення проекту регуляторного акту опубліковано проект рішення, але без додатку №1 до нього з таблицею ставок орендної плати, що не відповідає вимогам статті 9 Закону України Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» стосовно опублікування проекту регуляторного акту з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Аналіз регуляторного впливу проекту рішення Світловодської міської ради про встановлення ставок орендної плати землю на території Світловодської міської територіальної громади в газеті «Вісті Світловодщини» не опубліковувався. На офіційному веб-сайті Світловодської міської ради в мережі Інтернет: http//svitlorada.gov.ua не був опублікований ні проект Рішення №675, ні аналіз регуляторного впливу такого проекту. Представником позивача виявлено, що на сайті Світловодської міської ради за посиланням в мережі Інтернет: http//svgr.gov.ua у розділі Регуляторна політика міститься посилання на Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта рішення Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади на 2021 рік», при переході за яким відкривається файл з проектом рішення Світловодської міської ради від 2021 року без зазначення числа та місяця «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» з додатком №1, який містить таблицю ставок орендної плати, що відповідає за змістом оспорюваного Рішення №675 з додатком №1 до нього. Але при дослідженні інформації про файл виявилося, що він створений 24 травня 2024 року, тобто після прийняття Рішення №675 від 27.07.2021. При цьому представник позивача зазначає, що файл був створений і розміщений за посиланням в мережі Інтернет: http//svgr.gov.ua після того, як на адресу міського голови міста Світловодськ представником позивача – адвокатом Кириченко Г.В. був надісланий та отриманий адресатом запит адвоката №03 від 16 квітня 2024 року стосовно надання інформації та підтверджуючих документів дотримання процедури прийняття оспорюваного регуляторного акту. Також на сайті Світловодської міської ради за посиланням в мережі Інтернет: http//svgr.gov.ua представником позивача виявлено, що в розділі Регуляторна політика міститься посилання на Аналіз регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» на 2021 рік, при переході за яким відкривається файл з аналізом регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади», який за змістом відповідає копії аналізу регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади», що була надана у відповідь на запит адвоката Кириченко Г.В. від 16.04.2024 №03. Але при дослідженні інформації про файл також виявилося, що він створений 24 травня 2024 року, тобто після прийняття Рішення №675 від 27.07.2021 та після отримання відповідачем вищезгаданого запиту адвоката. Стосовно аналізу регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади», який в порушення вимог частини четвертої статті 9 «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не був оприлюднений у порядку, передбаченому чинним законодавством України, але був проведений, позивач зазначає наступне. Відповідно до листа Державної регуляторної служби України від 23.06.2021 №3904/0/20-21 «Стосовно пропозицій щодо удосконалення проекту регуляторного акту», аналіз проекту рішення Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» не відповідав вимогам Методики проведення аналізу впливу регуляторного акту, затвердженої постановою КМУ від 11.03.2004 №308, внаслідок чого регулятором було запропоновано відповідачу привести аналіз регуляторного акту до вимог зазначеної Методики, про що поінформувати регулятора. Як вбачається з преамбули Рішення №675, останнє прийняте за результатами розгляду вищезазначеного листа Державної регуляторної служби України, але при цьому недоліки аналізу регуляторного впливу оспорюваного рішення не були усунуті, його зміст не змінений порівняно з документом (аналізом), наданим регулятору. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства Рішення №675 прийняте без належного аналізу регуляторного впливу, без оприлюднення проекту рішення з метою одержання зауважень і пропозицій, без оприлюднення аналізу його регуляторного впливу. Здійснений аналіз регуляторного впливу Рішення №675 був неналежним та не відповідав вимогам чинного законодавства. Представник позивача вважає, що наведені обставини відповідно до вимог частини другої статті 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є підставою для скасування або зупинення дії регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що на офіційному веб-сайті Світловодської міської ради було опубліковано повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту (проекту оскаржуваного Рішення № 675) з метою отримання зауважень та пропозицій було опубліковано не відповідає обставинам справи та спростовується матеріалами справи. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту (проекту оскаржуваного Рішення № 675) не було опубліковано на офіційному веб-сайті Світловодської міської ради. Крім того, проект самого Рішення № 675 не був оприлюднений ні на офіційному веб сайті Світловодської міської ради в мережі Інтернет, ні в друкованих медіа. Здійснений аналіз регуляторного впливу Рішення № 675 був неналежним та не відповідав вимогам чинного законодавства. Обґрунтовуючи відхилення доводів позивача про те, що не узгоджується із положеннями чинного законодавства України, а тому не може бути застосований при розгляді справи за цим позовом правовий висновок Верховного Суду, що міститься у постанові від 10 грудня 2021 року у справі № 0940/2301/18, суд першої інстанції зазначив, що Верховний Суд у постанові від 18.11.2024 у справі № 260/171/22 оцінював доводи касаційної скарги в частині того, що з огляду на підпункт 12.3.8 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, можна дійти висновку про те, що якщо на період дії воєнного чи надзвичайного стану сільські, селищні, міські ради мають право приймати рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів без застосування процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», то за відсутності такого правового режиму як воєнний чи надзвичайний стан, тобто у мирний час, який діяв під час прийняття рішення Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» підлягав застосуванню при прийнятті такого рішення. Однак Верховний Суд у зазначеній постанові від 18.11.2024 у справі № 260/171/22 не знайшов підстав для відступу від правового висновку Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18. Скаржник не заперечує висновку суду першої інстанції, який відповідає висновкам Верховного Суду про те, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення ставок орендної плати за землю комунальної власності (як різновид плати за землю) є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами. Беззмістовним, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції стосовно того, що положення підпункту 12.3.8 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.07.2025 у редакції Закону України № 2142-IX від 24.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану») лише конкретизує, що у період дії воєнного чи надзвичайного стану рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів можуть прийматися без застосування процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що може зумовлюватися необхідністю забезпечення принципу правової визначеності в умовах воєнного та надзвичайного. Якщо рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів не є регуляторними актами, то навіщо законодавець зробив таку конкретизацію, до того ж у часовому вимірі. Згідно із статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Апелянт зазначає, що органи судової влади є правозастосовними органами. Нормо творцем (законодавцем), у даному випадку, є орган законодавчої влади – Верховна влада України. Тлумачення законів судами не повинно суперечити змісту самого закону. Суди мають застосовувати закон у відповідності до його тексту та загальноприйнятих принципів тлумачення. Якщо тлумачення судом суперечить закону, то таке тлумачення є помилковим і не може бути застосоване. Суди зобов`язані дотримуватися принципу законності, що означає, що їх рішення мають ґрунтуватися виключно на чинному законодавстві. Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до яких у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. За умови, коли положення пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України одночасно містять загальні норми порядку прийняття рішення органами місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, як нормативно правового акту з питань оподаткування, та одночасно положення стосовно виключення із загального, на думку законодавця, правила, відповідно до якого такі рішення приймаються із застосування процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», суд мав, застосовуючи положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи. Рішенням на користь платника податку у контексті даної справи, на думку скаржника, є висновок суду про те, що Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» поширює свою дію на Рішення № 675 від 27 липня 2021 року. Саме таке рішення суду є рішенням на користь платника податків, оскільки процедура прийняття нормативно-правового акту, передбачена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», є такою, що найбільш відповідає напряму державної політики, спрямованому на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно, суд мав перевірити дотримання відповідачем вимог зазначеного закону при прийнятті оспорюваного рішення та надати оцінку доводам позивача про порушення відповідачем його вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням п`ятнадцятої сесії восьмого скликання Світловодської міської ради Кіровоградської області від 27.07.2021 №675 «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» встановлено на території Світловодської міської територіальної громади ставки орендної плати згідно з додатком 1 (а.с.8-11, 137-144).
Вказане рішення було оприлюднено у газеті «Світловодськ інформ» за 30.07.2021 (а.с.146) та на офіційному сайті Світловодської міської ради.
До прийняття оскаржуваного рішення Світловодською міською радою проводилися процедури, передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема підготовлено аналіз регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» (а.с.13-19), опубліковано повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою отримання зауважень та пропозицій у газеті «Вісті Світловодщини» від 15.04.2021 №15(1127) та на офіційному веб-сайті (а.с.19, зі зворотного боку), підготовлено експертний висновок комісії Світловодської міської ради з питань законності та реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності про відповідність проекту регуляторного акта вимогам ст.9, ст.13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (а.с.20-21), одержано пропозиції Державної регуляторної служби України щодо удосконалення проекту регуляторного акта, оформлені листом №3904/20-21 від 23.06.2021 (а.с.21-22).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
Згідно з частиною одинадцятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Відповідно до частини дванадцятої статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Між тим, частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР унормовано, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно зі статтею 69 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування відповідно до ПК України встановлюють місцеві податки і збори.
За приписами пункту 24 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до ПК України вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Щодо посилань позивача на обов`язковість дотримання відповідачем норм Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» про те, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів.
Згідно з пунктом 10.2 статті 10 ПК України до місцевих зборів належить податок на майно.
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
За визначенням статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Однією з визначальних ознак регуляторного акту є те, що цей акт зумовлює регуляторний вплив на урегульовані ним правовідносини.
До кваліфікуючих ознак регуляторного акту можна віднести й закріплену нормами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» спеціальну процедуру його підготовки, розроблення, розгляду, прийняття і офіційного оприлюднення, яка включає стадії, зокрема, підготовки аналізу регуляторного впливу такого акту і оприлюднення проекту останнього з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань (статті 8, 9 цього Закону).
Частина п`ята статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначає, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.
Статтею 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Оскаржуване рішення міської ради виконує функцію наповнення місцевого бюджету й не змінює порядок адміністрування місцевих податків та зборів, компетенцію контролюючих органів тощо, не формулює власні регулятивні механізми, а тому й не має регуляторного впливу, оскільки лише на підставі, за правилами та на виконання відповідних приписів ПК України, закріплених у статті 12.
Відповідно до правил частини першої статті 67, частини першої статті 74 Конституції України кожен (тобто включаючи й суб`єктів господарювання) зобов`язаний сплачувати податки і збори (у тому числі й місцеві) в порядку і розмірах, установлених законом.
За визначенням пункту 6.1 статті 6 ПК податком (у тому числі й місцевим податком і збором, як видом податку) є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Відповідно сплата місцевих податків та зборів, як безумовних платежів до місцевих бюджетів, є конституційним обов`язком кожного, у тому числі й суб`єктів господарювання, і обговорення цього питання на всеукраїнському рівні не допускається, а отже публічне обговорення питання податків, зокрема, й за процедурою, запровадженою Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон №1160-IV), не може бути здійснене і на рівні місцевому, інакше це суперечитиме положенням Конституції України та засадам законодавства України у сфері оподаткування.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2024 у справі №260/171/22.
Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» ПК України не віднесено до актів податкового законодавства України, які наведені у статті 3 цього Кодексу за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає.
Таким чином, податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, і не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, про які іде мова у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 08.02.2022 у справі № 160/3200/20, від 10.04.2024 у справі № 369/6382/17, від 18.11.2024 у справі № 260/171/22.
В ході розгляду справи №0940/2301/18 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 357/14346/17 стосовно того, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є регуляторним актом і на таке рішення поширюються положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Одночасно було сформульовано наступний висновок: Рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України і оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку. Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, у зв`язку з чим цей Закон не поширює свою дію на такі рішення загалом та, зокрема, у 2017, 2018 роках.
Зважаючи на викладене, рішення Світловодської міської ради №675 від 27 липня 2021 року «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади», яким змінюються розміри ставок місцевого податку, не є регуляторним актом і до процедури його прийняття не повинні застосовуватися положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Пунктом 7.1 статті 7 ПК України передбачено, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; 7.1.8. строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.
Отже, ставка податку належить до обов`язкових елементів податку. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодекс) з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та або зборів у порядку га за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та або зборів та про внесення змін до таких рішень.
Якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період).
У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що (обов`язковими згідно і нормами цього Кодексу, такі податки та або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.
Рішенням п`ятнадцятої сесії восьмого скликання Світловодської міської ради Кіровоградської області від 27.07.2021 №675 «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» встановлено на території Світловодської міської територіальної громади ставки орендної плати згідно з додатком 1 (а.с.8-11, 137-144).
Вказане рішення було оприлюднено у газеті «Світловодськ інформ» за 30.07.2021 (а.с.146) та на офіційному сайті Світловодської міської ради.
Судом встановлено, що до прийняття оскаржуваного рішення Світловодською міською радою проводилися процедури, передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема підготовлено аналіз регуляторного впливу проекту рішення – проекту регуляторного акта Світловодської міської ради «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» (а.с.13-19), опубліковано повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою отримання зауважень та пропозицій у газеті «Вісті Світловодщини» від 15.04.2021 №15(1127) та на офіційному веб-сайті (а.с.19, зі зворотного боку), підготовлено експертний висновок комісії Світловодської міської ради з питань законності та реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності про відповідність проекту регуляторного акта вимогам ст.9, ст.13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (а.с.20-21), одержано пропозиції Державної регуляторної служби України щодо удосконалення проекту регуляторного акта, оформлені листом №3904/20-21 від 23.06.2021 (а.с.21-22).
З урахуванням наведеного колегія суддів констатує, що приймаючи рішення Світловодської міської ради №675 від 27 липня 2021 року «Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Світловодської міської територіальної громади» відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання протиправним та нечинним оскаржуваного рішення відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОНТІ СІ» залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко