Справа № 308/6894/25
2/303/2707/25

РІШЕННЯ (Заочне)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року        м. Мукачево 

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючої судді   Курах Л.В.
секретар судового засідання  Гейруш Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
Середнянська селищна рада Ужгородського району Закарпатської області як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав його батька - ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що мати дитини, ОСОБА_3 , яка самостійно виховувала малолітнього сина, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті дитина залишилася без належного батьківського піклування.
Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина та не може створити йому належних та нормальних умов для виховання, проживання, а також не піклується про нього. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 15.10.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 09.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, справу просить розглянути без його участі, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд, констатує наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2016 року.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 24.01.2025 року.
28.01.2025 року до Середнянської селищної ради надійшло звернення ОСОБА_4 про залишення дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без батьківського піклування.
Після смерті матері дитина була тимчасово влаштована в сім`ю ОСОБА_4 , що підтверджується наказом служби у справах дітей №4 від 28.01.2025.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 28.01.2025 року встановлено, що дитина проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де мати самостійно забезпечувала належні умови для проживання та розвитку дитини.
Відповідно до довідки від 24.02.2025 №153, виданої Середнянською селищною радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею проживав малолітній син - ОСОБА_2 . 
Згідно з характеристикою, виданою Середнянським ліцеєм Середнянської селищної ради, ОСОБА_2 за час навчання зарекомендував себе, як старанний та дисциплінований учень. Мама ОСОБА_3 , приділяла увагу вихованням сина, відвідувала батьківські збори та позакласні заходи, батько ОСОБА_1 , зовсім не цікавився навчанням сина.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання особи №37/15-12 від 24.03.2025 року встановлено, що ОСОБА_1 ніде не працює, не одружений, інколи зловживає спиртними напоями, до виховання дитини жодного відношення не має та не опікується ним.
Згідно заяви ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує щодо виховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іншими особами.
З наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час не проживав разом із сім`єю, участі у вихованні та утриманні сина не брав, матеріальної допомоги не надавав.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Середнянської селищної ради №261/01-26 від 12.05.2025 року встановлено, що у зв`язку з тим, що  ОСОБА_1  ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення  ОСОБА_1  батьківських прав по відношенню його дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
З огляду на зазначене судом також встановлено таке.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Середнянської селищної ради №261/01-26 від 12.05.2025 року встановлено, що ОСОБА_1  ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його дитини та свідомо нехтує своїми обов`язками. Виходячи з вищенаведеного визнано за доцільне позбавити ОСОБА_1  батьківських прав відносно його малолітнього сина  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини.
Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). 
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що ОСОБА_1  з народження сина ухиляється від своїх батьківських обов`язків, наміру в подальшому виконувати їх належним чином під час розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити  ОСОБА_1  батьківських прав щодо малолітнього сина  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір розмір якого становить 1211,20 грн..
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 182-184, 191 СК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1  в дохід держави 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) гривень судових витрат. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Позивач: орган опіки та піклування Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області (вул.Закарпатська, 63, смт.Середнє, Ужгородський район, Закарпатська область, код ЄДРПОУ 04349923).
Відповідач: ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації за адресою:   АДРЕСА_2 ).

Головуюча     Л.В.Курах