ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 лютого 2026 року      м. Чернівці  справа № 727/2883/25
провадження №22-ц/822/227/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно отриманих коштів.
встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно отриманих коштів.
Позов мотивовано наступним. 22 липня 2013 року ОСОБА_1 подала до філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» заяву-анкету на відкриття рахунку фізичній особі та видачу платіжної картки.
22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі в.о. заступника начальника управління з роздрібного бізнесу філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Маланчук Т.Г., яка діяла на підставі довіреності № 2980 від 07.06.2013 року укладено Договір № 143726 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі Договір). За умовами Договору (п.1.1.) Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів зобов`язався відкрити Клієнту рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», надати Клієнту платіжну карту типу Mastercard Debit Standart. Банк зобов`язався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту, та забезпечувати проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту (п.1.2.). В свою чергу на позивача, як на Клієнта, покладено обов`язок здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами (п.1.3.). Договір набув чинності з моменту його підписання - 22 липня 2013 року і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, Правилами, Тарифами та закриття рахунку (п.4.1.).
Таким чином, 22 липня 2013 року Банком відкрито на ім`я ОСОБА_1 рахунок для зарахування заробітної плати № UA273563340000026206500013816, видано платіжну картку.
На зарплатному рахунку Банком було встановлено відновлювальну кредитну лінію, використання коштів з якої для позивача, починаючи з 08.06.2014 року (Закон України № 1275-VII від 20.05.2014 року, набрав законної сили 08.06.2014 року) по 18.05.2024 року (Закон України № 3633-1Х від 11.04.2014 року, набрав законної сили 18.05.2024 року), було можливим без застосування відсотків в силу вимог п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
23.08.2023 року позивачу ОСОБА_1 зателефонував працівник Територіального відокремленого без балансового відділення банку (далі ТВБВ) № 10025/064, що розташоване по вул. Героїв Майдану, 154 у м. Чернівці, та запропонував звернутись у відділення для заміни платіжної картки, на яку зараховувалась заробітна плата ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку її дії. В цей день вона звернулась до менеджера вказаного відділення банку, яка провела заміну обох карток - зарплатної і кредитної. При цьому ОСОБА_1 не закривала попередній рахунок, та не відкривала новий, але лише замінила пластикову карту, як ключ доступу до рахунку.
18.03.2024 року ОСОБА_1 отримала смс-повідомлення про зміну кредитного ліміту до 191 700 грн. При цьому, з приводу відкриття чи збільшення кредитної лінії ОСОБА_1 до банку не зверталась.
ОСОБА_1 також звернула увагу, що з її заробітної плати банк, починаючи з 01.10.2023 року, першого числа кожного місяця списував кошти в якості відсотків за користування кредитом: 01.10.2023 - 303,74 грн.; 01.11.2023 - 918,87 грн.; 01.12.2023 - 698,60 грн.; 01.01.2024 - 740,99 грн.; 01.02.2024 - 949,38 грн.; 01.03.2024 - 751,52 грн.; 01.04.2024 - 762,87 грн.; 01.05.2024 - 3934,36 грн.; 01.06.2024 - 5494,12 грн.; 01.07.2024 - 6132,23 грн.; 01.08.2024 - 7901,58 грн.; 01.09.2024 - 6304,94 грн.; 01.10.2024 - 8241,43 грн.; 01.11.2024 - 6876,05 грн.; 01.12.2024 - 6802,41 грн.; 01.01.2025 - 8468,55 грн.; 01.02.2025 - 6879,21 грн.; 01.03.2025 - 6881,86 грн., а всього за період з 01.10.2023 року по 01.03.2025 року 79042,71 грн.
Нарахування та списання відсотків відбувається першого числа кожного місяця, що вбачається з вказаних виписок, та такі списання відбуваються автоматично з зарплатної карти ОСОБА_1 .
За роз`ясненнями щодо списання з її зарплатного рахунку коштів, ОСОБА_1 звернулась до ТВБВ № 10025/064, де їй в усному порядку роз`яснили, банком на її ім`я було відкрито рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховувались кредитні кошти у вигляді відновлюваної кредитної лінії. На прохання ОСОБА_1 про надання їй копії заяви про відкриття/встановлення кредитної лінії, примірника договору, паспорту споживчого кредиту, працівники відділення повідомили, що такі документи відсутні.
На адвокатський запит щодо надання документу, на підставі якого було здійснено відкриття рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , банком надано примірник заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 року, у якому підпис Клієнта виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.
З цього приводу ОСОБА_1 звернулась до органів поліції з заявою, відомості про яку 03.01.2025 року внесено до ЄРДР за № 12025263020000006. Попередня правова кваліфікація кримінального проступку передбачена ч. 1 ст.358 КК України.
Таким чином, правові підстави для відкриття банком рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 відсутні, а відтак встановлення їй відновлювальної кредитної лінії є неправомірним.
Враховуючи те, що через відсутність договору, відсутні і умови кредитування, розмір відсотків, штрафні санкції, які б були погоджені позивачем, а відсутність її підпису на договорі (заяві) свідчить про відсутність з її боку будь-якого волевиявлення щодо укладення договору, а відтак такий договір є неукладеним.
Зазначає, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Враховуючи відсутність між сторонами укладеного відповідно до вимог чинного законодавства кредитного договору, стягнуті банком відсотки за користування такими кредитними коштами є безпідставно отриманими.
Просила стягнути з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 79042,71 грн. та судові витрати у справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно отриманих коштів задоволено.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 79042,71 грн. (сімдесят дев?ять тисяч сорок дві гривні сімдесят одна копійка).
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14500 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» просить  рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців 10 грудня 2025 року скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до АТ «Державний ощадний банк України».
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» з рішенням суду не погоджується та вважає, що воно ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначають, що позивачем протягом усього періоду кредитування не було надіслано до Банку жодного звернення щодо відмови у кредитуванні, натомість - ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами (надавались у вигляді відновлювальної кредитної лінії), що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитній картці та виписками по рахунку, що додані до матеріалів справи. Тобто, починаючи з 23.08.2023 і до 20.03.2025 позивачем було отримано кредитних коштів в загальній сумі 1 113 378,85 грн., з яких погашено було - 928 579,65 грн. Станом на 25.03.2025, залишок заборгованості по тілу кредита становив - 184 799,20 грн. Варто зазначити, що за даний період було здійснено близько 150-ти операцій по зняттю та/або перерахуванню кредитних коштів. До того ж, ОСОБА_1 , навіть після подання позовної заяви до суду, продовжувала здійснювати зняття (перерахування) кредитних коштів. З вищенаведених обставин вбачається вільне волевиявлення ОСОБА_1 , її активні дії щодо отримання та користування кредитними коштами
ОСОБА_1 вважає договір неукладеним у зв`язку з недотриманням письмової форми, а кошти сплачені в рахунок погашення відсотків по кредиту - безпідставно отриманими Банком. Враховуючи дану позицію позивача, можна також вважати безпідставним користування нею кредитними коштами, наданими їй Банком.
АТ «Ощадбанк» вважає помилковим твердження про неукладеність кредитного договору у зв`язку з наступним: Так, згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Банк виконав свої зобов`язання стосовно надання кредитних коштів, позивач активно користувалась ними, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, суд приймає до розгляду матеріали досудового розслідування, складовим яких є Висновок службового розслідування АТ «Ощадбанку» в якості доказів по справі, використав їх як один з доказів при ухваленні судового рішення з вказанням прізвища та ініціалів працівника банку, в діях котрого вбачались порушення і таким чином допускає їх незаконне розголошення як позивачем, так і судом.
Враховуючи розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» по тілу кредиту - 184 799,20 грн., при доведеності факту недійсності правочину, Позивач зобов`язана буде повернути дані кошти кредитодавцю - АТ «Ощадбанку».
Отже, суд першої інстанції при ухваленні рішення, не надав правової оцінки доказам користування кредитними коштами позивачкою, її вільне волевиявлення в даних правовідносинах (підтверджувалось виписками по рахунку та розрахунком заборгованості).
Представником ОСОБА_1 до початку дебатів було заявлено щодо відшкодування витрат на правову допомогу та надано відповідачу та суду лише Акт приймання-передачі наданих послуг. Поряд з цим не було надано доказів понесення даних витрат, а саме платіжних документів про оплату таких послуг. Враховуючи, що в Угоді про надання професійної правничої допомоги від 05.11.2024, жодним чином не врегульовано умови сплати гонорару, інших витрат на надання правничої допомоги, представнику позивача необхідно було надати вищезазначені підтверджуючі документи сплати ОСОБА_1 наданих представником послуг. Відсутність даних документів - є підставою для відмови судом у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Суд першої інстанції не врахував дані вимоги, задовольнивши стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу. Отже, вважаємо, що витрати на професійну правничу допомогу, які відповідач поніс - не підтверджені документально та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.
Крім того, судом не було належним чином повідомлено АТ «Ощадбанк» про дату та час ухвалення рішення суду, чим порушено процесуальні права відповідача. Технологічний документ Внесення дат слухання на 11.00. 10.12.2025 сформовано та надіслано судом 10.12.2025, що унеможливило вчасно забезпечити участь представника відповідача при ухваленні рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2025 року залишити без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що 22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі в.о. заступника начальника управління з роздрібного бізнесу філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Маланчук Т.Г., яка діяла на підставі довіреності № 2980 від 07.06.2013 року укладено Договір № 143726 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі Договір), за умовами якого (п.1.1.) Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів зобов`язався відкрити Клієнту рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», надати Клієнту платіжну карту типу Mastercard Debit Standart. Банк зобов`язався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту, та забезпечувати проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту (п.1.2.). В свою чергу на позивача, як на Клієнта, покладено обов`язок здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами (п.1.3.). Договір набув чинності з моменту його підписання - 22 липня 2013 року і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, Правилами, Тарифами та закриття рахунку (п.4.1.).
Додатком № 1 до Договору передбачено розмір тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти, відкритого за пакетом «Зарплатний».
Додатком № 2 до Договору були передбачені Правила користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк».
Таким чином, 22 липня 2013 року Банком відкрито на ім`я ОСОБА_1 рахунок для зарахування заробітної плати, видано платіжну картку.
18.03.2024 року ОСОБА_1 отримала смс-повідомлення про зміну кредитного ліміту до 191700 грн.
З заробітної плати ОСОБА_1 банк, починаючи з 01.10.2023 року, першого числа кожного місяця списував кошти в якості відсотків за користування кредитом: 01.10.2023 - 303,74 грн.; 01.11.2023 - 918,87 грн.; 01.12.2023 - 698,60 грн.; 01.01.2024 - 740,99 грн.; 01.02.2024 - 949,38 грн.; 01.03.2024 - 751,52 грн.; 01.04.2024 - 762,87 грн.; 01.05.2024 - 3934,36 грн.; 01.06.2024 - 5494,12 грн.; 01.07.2024 - 6132,23 грн.; 01.08.2024 - 7901,58 грн.; 01.09.2024 - 6304,94 грн.; 01.10.2024 - 8241,43 грн.; 01.11.2024 - 6876,05 грн.; 01.12.2024 - 6802,41 грн.; 01.01.2025 - 8468,55 грн.; 01.02.2025 - 6879,21 грн.; 01.03.2025 - 6881,86 грн., а всього за період з 01.10.2023 року по 01.03.2025 року 79042,71 грн. Списання вказаних коштів з рахунку ОСОБА_1 підтверджується виписками з її веб-банкінгу «ощад24/7». Такі списання відбуваються автоматично з зарплатної карти ОСОБА_1 .
На адвокатський запит щодо надання документу, на підставі якого було здійснено відкриття рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , банком надано примірник заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 року.
ОСОБА_1 звернулась до органів поліції з заявою, у якій зазначено, що у примірнику заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 року підпис Клієнта виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її підпису, відомості про яку 03.01.2025 року внесено до ЄРДР за № 12025263020000006. Попередня правова кваліфікація кримінального проступку передбачена ч. 1 ст.358 КК України.
Відповідно до підпункту 1.1.1. пункту 1.1. розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб умови кредитування визначаються Банком самостійно, виходячи зі стандарту/ програми/ паспорту/ умов, що є додатком до Договору та з якими Клієнт може ознайомитись на Сайті Банку, та встановлюються для кожного Клієнта окремо залежно від його фінансового стану та платоспроможності. Кредит може бути наданий Банком Клієнту - резиденту України, що приєднався до цього Договору, в національній валюті України за результатами проведення аналізу, відповідно до встановлених в Банку процедур. Цільове призначення Кредиту/мета отримання кредиту - на споживчі потреби. Цільове призначення Кредиту у розумінні Закону України «Про споживче кредитування» є метою отримання Кредиту. Кредит надається без умови отримання забезпечення, за винятком випадків, передбачених окремими особливостями надання споживчого кредиту, зокрема Кредит під заставу депозиту, наведеними в частині ІІ цього розділу Договору.
Відповідно до підпункту 1.1.2. пункту 1.1. розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб для отримання Кредиту Клієнт подає:
1) особисто або через третіх осіб, які надають Банку відповідні послуги, до Банку: підписану Заяву про приєднання за встановленою Банком формою/Заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), документи згідно з визначеним Банком переліком; особисто з використанням Дистанційних каналів обслуговування до Банку (після технічної реалізації): Заяву - онлайн, документи згідно з визначеним Банком переліком.
Відповідно до підпункту 1.1.3. пункту 1.1. розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб цей Договір, в тому числі, Заява про приєднання, Заява на встановлення (збільшення) Кредиту (якщо така подається, відповідно до умов обслуговування, встановлених Банком), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості Кредиту та Умови користування кредитною лінією (Кредитом) є Кредитним договором, укладеним між Банком та Клієнтом.
Відповідно до п.1.3. розділу ХХІІ Клієнт засвідчує, що він перед укладенням Договору: 1.3.1 Ознайомився з інформацією, необхідною для отримання Кредиту, яка містить відомості про наявні та можливі схеми кредитування, та є достатньою для прийняття усвідомленого та виваженого рішення Клієнтом, зокрема з: 1) Інформацією, що передбачена в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і Клієнт підтверджує своє ознайомлення з такою інформацією, що розміщена на Сайті Банку; 2) Умовами користування кредитною лінією (Кредитом), що є Додатком 1 до цього договору, а також розміщені для ознайомлення в залежності від категорії Клієнтів, до яких можуть застосовуватись: на Сайті Банку, з можливістю друку, в якості Загальних умов користування кредитною лінією (Кредитом); у відділеннях та філіях Банку, в якості Спеціальних умов користування кредитною лінією (Кредитом); 3) Паспортом споживчого кредиту, що є Додатком 5 до цього Договору, а також розміщеним для ознайомлення на Сайті Банку з можливістю друку; 4) Таблицею загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком 5 до цього Договору, а також розміщеною для ознайомлення на Сайті Банку з можливістю друку.
Клієнт проінформований та погоджується з тим, що розрахунок орієнтовної загальної вартості Кредиту в Паспорті та Таблиці загальної вартості кредиту визначені Банком, виходячи з максимальних параметрів кредитування, наведених в Умовах користування кредитною лінією (Кредитом).
Шляхом підписання Заяви про приєднання/ Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту)/подання Заяви-онлайн з використанням Дистанційних каналів обслуговування Клієнт підтвердив, що він отримав для ознайомлення зазначені в цьому підпункті документи до моменту укладення Кредитного договору, а також те, що Банк не обмежував його в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у Паспорті споживчого кредиту.
1.3.2 Клієнт, шляхом підписання Заяви про приєднання/ Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) здійснює підписання власноручним підписом Паспорту та Таблиці загальної вартості кредиту, які є невід`ємними частинами Договору та, цим самим, підтверджує ознайомлення з необхідною інформацією у формі Паспорту та Таблиці загальної вартості кредиту до моменту укладення Договору (Додаток 5 до Договору), у зв`язку з чим Банк визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування.
Факт отримання платіжної картки та ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, умовами ДКБО - підтверджується Розпискою про отримання платіжної картки, підписаної ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості та виписками по карті, починаючи з 23.08.2023 і до 20.03.2025 позивачем було отримано кредитних коштів в загальній сумі 1 113 378,85 грн., з яких погашено було - 928 579,65 грн. Станом на 25.03.2025 р., залишок заборгованості по тілу кредиту становить - 184 799,20 грн.
Під час розгляду справи представник позивача на поставлене представником відповідача запитання, зазначила, що позивач не заперечує факту наявності заборгованості перед відповідачем по тілу кредиту у розмірі 184 799,20 грн., однак вважає неправомірним та безпідставним застосуванням банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 ні 22.08.2023 року, ні пізніше не укладала з АТ «Ощадбанк» жодних договорів, заяву-приєднання до умов ДКБО не подавала, їй не було відомо ні про реальну річну процентну ставку, ні про загальну вартість кредиту. При цьому при використанні кредитного ліміту, ОСОБА_1 вважала, що користується кредитними коштами на тих же умовах, що і раніше – без застосування відсотків до вимог ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
ОСОБА_1 03.12.2024 р. звернулась до Банку з метою отримання інформації саме по кредитному рахунку № НОМЕР_2 з метою здійснення погашення заборгованості по даному кредитному рахунку, а саме - необхідні реквізити, суму та відсотки.
Відповідно до п.1.18 розділу XXII Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, За користування Кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених умовами кредитування.
Як вбачається зі змісту висновку службового розслідування, проведеного Департаментом безпеки АТ «Державний ощадний банк України» від 13.12.2024 року, комісією встановлено - факт відсутності документів, що становлять банківську таємницю, які були складені при відкритті 22.08.2023 року рахунку № НОМЕР_3 Клієнту ОСОБА_1 у ТВБВ № 10025/065 філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк»; - факти порушення внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк» та посадової інструкції завідувача сектору роздрібного бізнесу ТВБВ № 10025/065 філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Клевчік І.В.
Ухвалою суду від 26.05.2025 року по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення судової експертизи поставлено запитання: чи виконаний підпис в оригіналі заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024 року - ОСОБА_1 чи іншою особою?
Для вирішення запитання, поставленого перед судовим експертом, відповідно до статті 72 ЦПК України 05.06.2025 року при вихідному №19/126/7/7-7174-2025 на адресу АТ «Державний ощадний банк України» (вул. Героїв Майдану, 244 м. Чернівці, 58006) було направлено клопотання № CE-19/126-25/7060-ПЧ наступного змісту: «Відповідно до ухвали від 26.05.2025 року, винесеної суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці Гавалешком П.С., у цивільній справі № 727/2883/25, прошу Вас надати до Чернівецького НДЕКЦ (м. Чернівці вул. Мангаймська, 19) для дослідження оригінал заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024».
У відповідь на заявлене клопотання 23.06.2025 року за вхідним №8097-2025 на адресу Чернівецького НДЕКЦ МВС (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 77 Д) із АТ «Ощадбанк» філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» (вул. Героїв Майдану, 244, м. Чернівці, 58013) надійшов лист із вихідним № 122.29-30/81877/2025 від 19.06.2025 наступного змісту: «Філія - Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року та згідно клопотання експерта №CE-19/126-25/70-60-ПЧ від 04.06.2025 р., повідомляє, що, оригінал заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 р. у Банку відсутній».
У зв`язку з відсутністю оригіналу досліджуваного документа, а саме заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024 року, - відповідно до частини 8 статті 72 ЦПК України, повідомлено про неможливість проведення експертизи.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно доч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено в ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно набуте майно без достатньої правової підстави, а саме грошові кошти, які підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку та враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких договірних правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, відповідач є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України, і, як наслідок, зобов`язана повернути потерпілому (позивачу) це майно (кошти).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦІК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦІК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». 
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов ' язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Аналіз ст. 1212 ЦК України свідчить, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань (кондикційні зобов`язання) виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст.11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Натомість відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття, збереження майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Отже, необхідною умовою застосовування положень глави 83 ЦК України до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.
Положення глави 83 ЦК України не містять буквальної вказівки, з якого моменту виникає кондикційне зобов`язання (зобов`язання повернути безпідставно отримане майно зокрема, кошти).
Тобто зобов`язання боржника з повернення кредитору безпідставно набутого майна (зокрема, грошових коштів) належить до зобов`язань, момент виникнення, а відповідно і строк виконання яких прямо в законі не встановлений.
Однак текстуальний аналіз приписів ст. 1212 ЦК України свідчить, що виникнення кондикційного зобов`язання (обов`язку з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна) законодавець у цій нормі пов`язує з настанням таких юридичних фактів, як: набуття або збереження майна за відсутності правової підстави, відпадіння правової підстави, на якій особа набула майно.
Ураховуючи наведене набуте, збережене особою майно може бути визначене як безпідставно набуте, збережене, а зобов`язання з набуття цього майна - кваліфіковане як кондикційне зобов`язання (зобов`язання з безпідставного збагачення): - з моменту набуття, збереження особою майна за відсутності правової підстави (для майна, набутого без достатньої правової підстави) або
- з моменту відпадіння попередньої правової підстави набуття особою майна від потерпілого (для майна, первісно набутого за наявності правової підстави). 
Судом встановлено, що 22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі в.о. заступника начальника управління з роздрібного бізнесу філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Маланчук Т.Г., яка діяла на підставі довіреності № 2980 від 07.06.2013 року укладено Договір № 143726 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі Договір), за умовами якого (п.1.1.) Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів зобов`язався відкрити Клієнту рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», надати Клієнту платіжну карту типу Mastercard Debit Standart. У справі, яка переглядається, встановлено наступне.
22 липня 2013 року Банком відкрито на ім`я ОСОБА_1 рахунок для зарахування заробітної плати № UA273563340000026206500013816, видано платіжну картку.
На зарплатному рахунку Банком було встановлено відновлювальну кредитну лінію, використання коштів з якої для позивача, починаючи з 08.06.2014 року (Закон України № 1275-VII від 20.05.2014 року, набрав законної сили 08.06.2014 року) по 18.05.2024 року (Закон України № 3633-1Х від 11.04.2014 року, набрав законної сили 18.05.2024 року), було можливим без застосування відсотків в силу вимог п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
23.08.2023 року позивачу ОСОБА_1 зателефонував працівник Територіального відокремленого без балансового відділення банку (далі ТВБВ) № 10025/064, що розташоване по вул. Героїв Майдану, 154 у м. Чернівці, та запропонував звернутись у відділення для заміни платіжної картки, на яку зараховувалась заробітна плата ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку її дії. В цей день вона звернулась до менеджера вказаного відділення банку, яка провела заміну обох карток - зарплатної і кредитної. При цьому ОСОБА_1 не закривала попередній рахунок, та не відкривала новий, але лише замінила пластикову карту, як ключ доступу до рахунку.
18.03.2024 року ОСОБА_1 отримала смс-повідомлення про зміну кредитного ліміту до 191 700 грн. При цьому, з приводу відкриття чи збільшення кредитної лінії ОСОБА_1 до банку не зверталась.
ОСОБА_1 також звернула увагу, що з її заробітної плати банк, починаючи з 01.10.2023 року, першого числа кожного місяця списував кошти в якості відсотків за користування кредитом: 01.10.2023 - 303,74 грн.; 01.11.2023 - 918,87 грн.; 01.12.2023 - 698,60 грн.; 01.01.2024 - 740,99 грн.; 01.02.2024 - 949,38 грн.; 01.03.2024 - 751,52 грн.; 01.04.2024 - 762,87 грн.; 01.05.2024 - 3934,36 грн.; 01.06.2024 - 5494,12 грн.; 01.07.2024 - 6132,23 грн.; 01.08.2024 - 7901,58 грн.; 01.09.2024 - 6304,94 грн.; 01.10.2024 - 8241,43 грн.; 01.11.2024 - 6876,05 грн.; 01.12.2024 - 6802,41 грн.; 01.01.2025 - 8468,55 грн.; 01.02.2025 - 6879,21 грн.; 01.03.2025 - 6881,86 грн., а всього за період з 01.10.2023 року по 01.03.2025 року 79042,71 грн.
На адвокатський запит щодо надання документу, на підставі якого було здійснено відкриття рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , банком надано примірник заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 року.
ОСОБА_1 звернулась до органів поліції з заявою, у якій зазначено, що у примірнику заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 року підпис Клієнта виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її підпису, відомості про яку 03.01.2025 року внесено до ЄРДР за № 12025263020000006. Попередня правова кваліфікація кримінального проступку передбачена ч. 1 ст.358 КК України.
Факт отримання платіжної картки та ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, умовами ДКБО - підтверджується Розпискою про отримання платіжної картки, підписаної ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості та виписками по карті, починаючи з 23.08.2023 і до 20.03.2025 позивачем було отримано кредитних коштів в загальній сумі 1 113 378,85 грн., з яких погашено було - 928 579,65 грн. Станом на 25.03.2025 р., залишок заборгованості по тілу кредиту становить - 184 799,20 грн. ОСОБА_1 03.12.2024 р. звернулась до Банку з метою отримання інформації саме по кредитному рахунку № НОМЕР_2 з метою здійснення погашення заборгованості по даному кредитному рахунку, а саме - необхідні реквізити, суму та відсотки.
Відповідно до п.1.18 розділу XXII Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, За користування Кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених умовами кредитування.
Як вбачається зі змісту висновку службового розслідування, проведеного Департаментом безпеки АТ «Державний ощадний банк України» від 13.12.2024 року, комісією встановлено - факт відсутності документів, що становлять банківську таємницю, які були складені при відкритті 22.08.2023 року рахунку № НОМЕР_3 Клієнту ОСОБА_1 у ТВБВ № 10025/065 філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк»; - факти порушення внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк» та посадової інструкції завідувача сектору роздрібного бізнесу ТВБВ № 10025/065 філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Клевчік І.В.
Ухвалою суду від 26.05.2025 року по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення судової експертизи поставлено запитання: чи виконаний підпис в оригіналі заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024 року - ОСОБА_1 чи іншою особою?
Для вирішення запитання, поставленого перед судовим експертом, відповідно до статті 72 ЦПК України 05.06.2025 року при вихідному №19/126/7/7-7174-2025 на адресу АТ «Державний ощадний банк України» було направлено клопотання № CE-19/126-25/7060-ПЧ про надання до Чернівецького НДЕКЦ для дослідження оригінал заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024».
У відповідь на заявлене клопотання 23.06.2025 року за вхідним №8097-2025 на адресу Чернівецького НДЕКЦ МВС із АТ «Ощадбанк» філії - Чернівецьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» надійшов лист із вихідним № 122.29-30/81877/2025 від 19.06.2025 де зазначено, що оригінал заяви-договору № 13816/210417 від 18.06.2024 р. у Банку відсутній. 
У зв`язку з відсутністю оригіналу досліджуваного документа, а саме заяви-договору №13816/210417 від 18.06.2024 року, - відповідно до частини 8 статті 72 ЦПК України, повідомлено про неможливість проведення експертизи.
Відповідно до п.1.3.1. розділу XXII ДКБО клієнт, шляхом підписання Заяви про приєднання/ Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) здійснює підписання власноручним підписом Паспорту та Таблиці загальної вартості кредиту, які є невід`ємними частинами Договору та, цим самим, підтверджує ознайомлення з необхідною інформацією у формі Паспорту та Таблиці загальної вартості кредиту до моменту укладення Договору (Додаток 5 до Договору), у зв`язку з чим Банк визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування".
Таким чином, правовими формами прийняття Клієнтом умов ДКБО є Заява про приєднання до договору встановленого банком зразка, Заява на встановлення (збільшення) Кредиту (якщо така подається, відповідно до умов обслуговування, встановлених Банком), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості Кредиту та Умови користування кредитною лінією (Кредитом). Вказаний перелік є вичерпним. Тільки підписання вказаних вище заяв власноручним підписом Клієнта свідчить про ознайомлення не тільки з умовами ДКБО, а й з додатками до нього, Умовами надання відповідних послуг, правилами та Тарифами.
За умов встановлення правилами ДКБО вичерпного переліку документів, що підтверджують факт укладення кредитного договору, розписка про отримання платіжної картки не є кредитним договором та не свідчить про приєднання до ДКБО.
Встановлено, що доказів того, що ОСОБА_1 подала до банку заяву про приєднання та/ або заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, ознайомлена з паспортом та таблицею загальної вартості кредиту, з розміром відсотків, які нараховуються у зв`язку з встановленням банком відкритої кредитної лінії, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що грошові кошти у розмірі 79042,71 грн. вважаються отриманими відповідачем безпідставно у розумінні ст.1212 ЦК України та є такими, що підлягають поверненню.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.
Крім інших доводів, апелянт посилається на те, що судом не було належним чином повідомлено АТ «Ощадбанк» про дату та час ухвалення рішення суду, чим порушено процесуальні права відповідача. 
Такі доводи є безпідставними, враховуючи наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що 1 грудня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
10 грудня 2025 року у справі було ухвалено рішення, без проголошення, у зв`язку з неявкою учасників справи. Відомості щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце проголошення рішення в матеріалах справи відсутні. При цьому встановлено, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи на 1 грудня 2025 року та брали участь в судовому засіданні, що підтверджено зокрема протоколом судового засідання. 
Відповідно до ч. 1 статті 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
У виняткових випадках, залежно від складності справи, суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Проголошення судового рішення є лише процесуальною формою доведення прийнятого рішення до відома учасників справи. Право учасників справи на ознайомлення з повним текстом судового рішення забезпечується шляхом вручення його копій.  Таким чином, розгляд справи по суті і стадії ухвалення та оголошення судового рішення є різними стадіями процесу: перша передбачає дослідження доказів, заслуховування пояснень та судові дебати, і саме на цій стадії забезпечується реалізація принципів змагальності та рівності сторін; другі є процесуальним завершенням розгляду справи та способом доведення результатів судового розгляду до відома учасників.
Водночас, норми ЦПК України не встановлюють правових наслідків у вигляді скасування судового рішення у випадку відсутності такого повідомлення.
Процесуальний закон не покладає на суд обов`язку забезпечити присутність сторін під час проголошення судового рішення, а лише передбачає право учасників бути присутніми у цьому засіданні.
Отже, неповідомлення особи про дату та час проголошення рішення не може розцінюватися як порушення її права на участь у розгляді справи та не є підставою для скасування судового рішення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2025 року у справі №913/182/20.
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Щодо судових витрат
Суд першої інстанції дійшов висновку та дослідивши заяву про стягнення судових витрат та додані до неї документи, враховуючи складність справи, тривалість судових засідань та обсяг виконаної роботи, вважав, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 18500 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні із виконаною роботою. 
Ураховуючи наведене, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, суд зробив висновок, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи в суді, підлягають зменшенню до 14500 гривень.
Відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Рендюк Н.В. 05.11.2024 року укладено угоду про надання правничої допомоги.
Згідно акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 01.12.2025 року адвокат надала позивачу таку правничу допомогу: підготовка запиту (500 грн.), підготовка позовної заяви (4000 грн.), підготовка клопотання про забезпечення позову (1000 грн.), підготовка клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (1000 грн.), підготовка відповіді на відзив (4000 грн.), участь адвоката в підготовчому та судовому засіданні (8000 грн.). Всього 18500 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат, на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначився з розміром відшкодування витрат на правничу допомогу. 
На спростування доводів апеляційної скарги варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції надано: акт наданих послуг від 09.02.2026 №2 на загальну суму 5000 грн, що складаються з підготовки відзиву на апеляційну скаргу - 5000 грн; ордер серії СЕ №1128748 від 05 січня 2026 року.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі №916/2102/17 від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
З урахуванням виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, а саме, складання відзиву на апеляційну скаргу, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, та виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання такої допомоги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 3 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив :
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 3000 гривень витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді І.Б. Перепелюк
Н.К. Височанська
І.Н. Лисак