Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року Справа№200/4295/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу 

за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Єрьоміну Вікторію Анатоліївну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Ухвалою суду від 17 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а також зобов`язано надати суду додаткові докази по справі, в тому числі належним чином засвідчені копії наказів про зарахування позивача до списків особового складу військової частини та про відрахування позивача зі списків особового складу військової частини, а також наказів стосовно позивача, прийнятих під час проходження ним служби у військовій частині; довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із зазначенням основних та додаткових його складових (помісячно) (або копії карток на грошове забезпечення, копію архівної відомості).
3 липня 2025 року судом отримано від відповідача відзив на позов та додаткові докази по справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та на теперішній час виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з урахуванням відрахувань відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із визначенням базового місяця - січень 2008 року.
Листом від 20 березня 2025 року відповідач повідомив, що виплата індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 не проводилась; також відповідач надав довідку про грошове забезпечення, з якої вбачається, що в період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Позивач вважає, що не нарахування та не сплата йому індексації грошового забезпечення за спірний період, а також не нарахування та не сплата йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації порушило його право на отримання належного грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом (а.с. 1-8).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України індексація грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, зазначений Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. 
Відповідно до ст. 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.
Тобто, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.
Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Отже, цей нормативно-правовий акт має в своєму тексті пряму вимогу щодо його застосування з 1 січня 2016 року, а тому розрахунок та нарахування індексації за попередні періоди здійснюється виключно на підставі попередньої редакції Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, роз`яснення з питань застосування норм цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України.
В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку із чим на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31 грудня 2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військової частини роз`яснення від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, згідно з якими у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами) індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.
Щодо виплати компенсації втрати частини доходів у відзиві зазначено, що позивач на адресу військової частини із листом-вимогою щодо отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із невиплатою суми індексації грошового забезпечення не звертався і на даний момент судом не встановлено той факт, що військовою частиною НОМЕР_1 не було виплачено індексацію грошового забезпечення, а тому відсутні підстави щодо стягнення із відповідача компенсацію втрати частини доходу.
Просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 24-28). 

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ), є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення від 15 жовтня 2015 року (а.с. 11-12).
Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 (надалі – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 24).
Відповідно до записів у військовому квітку НОМЕР_5 від 22 листопада 2004 року, позивач 2 березня 2015 року був прийнятий на військову службу за контрактом; 4 січня 2019 року звільнений у запас; 19 липня 2019 року знов прийнятий на військову службу за контрактом; 18 липня 2020 року звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 11).
Наказом (по стройовій частині) т.в.о командира в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 2 березня 2015 року № 58 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, призначеного наказом командира в/ч – польова пошта НОМЕР_6 від 2 березня 2015 року № 8-к на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони, ВОС -100915А, наказано зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення; встановлено вважати таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою; встановлено оклад за займаною посадою 530 грн на місяць; встановлено надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с. 32).
Наказом (по стройовій частині) т.в.о командира в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 31 жовтня 2016 року № 1 солдата ОСОБА_1 , водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу, ВОС-837037А, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31 жовтня 2016 року № 54рс на посаду у в/ч НОМЕР_1 , наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою; встановлено надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення; оклад за займаною посадою у розмірі 530,00 грн на місяць, щомісячну премію у розмірі 680% посадового окладу (а.с. 33).
Наказом (по стройовій частині) т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 6 січня 2017 року № 6 солдата ОСОБА_1 , водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу, військовослужбовця військової служби за контрактом, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 6 січня 2017 року № 1-рс на посаду старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу боєприпасів, ВОС-837037А, наказано вважати таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою; встановлено оклад за займаною посадою 565,00 грн на місяць; встановлено надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, щомісячну премію у розмірі 630% посадового окладу (а.с. 34).
Наказом (по стройовій частині) командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 від 29 червня 2018 року № 187 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу боєприпасів, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29 червня 2018 року № 29-РС на посаду водія-заправника взводу матеріального забезпечення, наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв з 29 червня 2018 року; встановлено оклад за займаною посадою 2 730,00 грн на місяць, щомісячну премію у розмірі 119% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 10% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років (а.с. 31).
Наказом (по стройовій частині) командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 від 4 січня 2019 року № 5 старшого солдата ОСОБА_1 , водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, звільненого з військової служби в запас, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 4 січня 2019 року № 2-РС, відповідно до пп. «й» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (який уклав контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужив не менше 24 місяців військової служби за контрактом та не висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), наказано вважати таким, що справи та посаду здав 4 січня 2019 року; з 4 січня 2019 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35).
Листом від 20 березня 2025 року (вих. № 293) фінансово-економічна служба в/ч НОМЕР_1 у відповідь на запит позивача від 26 січня 2025 року стосовно виплати індексації за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року повідомила, що виплата індексації за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетних установ. Відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 8 серпня 2017 року № 13700/3 та від 8 серпня 2017 року № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям за попередній період немає. Отже, виплата індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 не проводилась. Індексація грошового забезпечення починаючи з 1 березня 2018 року по 4 січня 2019 року (момент звільнення з військової частини) виплачена своєчасно та в повному обсязі, заборгованість відсутня. До листа додано, довідку про розмір нарахованого грошового забезпечення за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 (з 1 січня 2016 року по 4 січня 2019 року) та довідку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 1 січня 2016 року по 4 січня 2019 року (а.с. 15).
Згідно з довідками відповідача від 20 березня 2025 (вих. № 291/8) про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 за період з 1 січня 2016 року по 4 січня 2019 року та від 27 червня 2025 року (вих. № 541) про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових грошових винагород з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення з січня 2016 року по листопада 2018 року; у грудні 2018 року було нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 71,08 грн та у січня 2019 року – у розмірі 9,17 грн (а.с. 14, 36).
Будучи не згодним із не нарахуванням та не виплатою йому індексації грошового забезпечення протягом спірного періоду із застосуванням в якості базового місяця (місяця підвищення доходів) січня 2008 року, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації за весь час затримки виплати, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу2 від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до положень ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
В силу абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживвчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У ст. 4 Закону № 1282-XII зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (до 1 січня 2016 року), 103 відсотка (після 1 січня 2016 року). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
17 липня 2003 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1078, якою затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.
За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Згідно із абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Порядок визначення суми індексації протягом спірного періоду регулювався абз. 6 п. 4 Порядку № 1078 (з 15 березня 2018 року врегульований абз. 5 цього ж пункту з тотожнім змістом), згідно якого сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
9 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (надалі - Постанова № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.
Згідно з п. 6 цієї постанови вона застосовується з 1 грудня 2015 року.
Отже, з 1 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції (в редакції, аналогічній абз. 6 п. 4 Порядку № 1078 до внесення змін постановою 1013.
Відповідно до редакції абз. 1 п. 5 Порядку № 1078, яка чинна з 1 грудня 2015 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Згідно з абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Абзацом 4 п. 5 Порядку № 1078 передбачено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз. 5 п. 5 Порядку № 1078).
Згідно з абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), […] до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.
Пунктами 1, 3 Постанови № 1013, крім іншого, встановлено, що:
- підвищуються посадові оклади з 1 грудня 2015 року працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери;
- підвищуються з 1 грудня 2015 року на 10 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено відповідними постановами Уряду;
- у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено відповідними розпорядженнями й постановами Уряду;
- міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів доручено вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року;
- для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078.
Таким чином, з 1 грудня 2015 року Постановою № 1013 були підвищені посадові оклади окремих працівників бюджетної сфери. Крім цього, вказана постанова передбачала підвищення розмірів посадових окладів, тарифних ставок, заробітної плати, а також перегляд постійний додаткових виплат, щоб розмір такого підвищення у грудні 2015 року перевищив суму індексації у грудні 2015 року. Зазначене мало на меті «обнуління» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого непідвищення доходу працівників. У такому випадку для подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв зі змінами, внесеними Постановою № 1013.
Проаналізувавши наведені приписи Постанови № 1013, суд висновує, що січень 2016 року визначений для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати тим працівникам/службовцям, яким були підвищені оклади/тарифні ставки з 1 грудня 2015 року.
При цьому Постановою № 1013 не встановлені підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовцям, а тому січень 2016 року не можна вважати місяцем підвищення доходу (місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)), з якого починається обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації грошового забезпечення позивача.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2023 року по справі № 620/7687/21 (п. 58) та у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 380/1730/22 (п. 62).
Згідно із редакцією Порядку № 1078 (зі змінами, внесеними Постановою № 1013):
- у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абз. 1 п. 5);
- обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення (абз. 2 п. 5);
- для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник (п. 10-2).
Порівняльний аналіз наведених приписів свідчить про те, що внаслідок змін, запроваджених Постановою № 1013, з 1 грудня 2015 року діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їх прийняття, переведення чи виходу на роботу.
Внаслідок цих змін Порядок № 1078 у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття базовий місяць і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації всіх працівників.
При цьому з 1 грудня 2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується термін «місяць підвищення доходу» (місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій, […]). Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати/доходу визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).
Отже, з 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати/доходу за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
Зазначене відрізняє поняття «місяць підвищення доходу» та «базовий місяць», так як визначення останнього залежало також від зростання заробітної плати за рахунок будь-якої з її постійних складових.
Системне тлумачення приписів Постанови № 1013 у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до п.п. 5, 10-2 Порядку № 1078, дає підстави для висновку, що для проведення подальшої індексації грошового забезпечення відповідачу у періоди, починаючи з 1 грудня 2015 року, належало переглянути базовий місяць, визначений за правилами, що діяли до цієї дати, визначивши при цьому місяць підвищення доходу позивача (тобто, місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, яку займав позивач).
На час існування спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка була чинною з 1 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року включно.
Таким чином, саме січень 2008 року є місяцем, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача у період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 січня 2022 року по справі № 400/1118/21, від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21, від 30 березня 2023 року по справі № 380/16409/21, від 4 квітня 2023 року по справі № 300/5628/21 та інших.
На підставі викладеного вище, беручи до уваги не здійснення відповідачем індексації грошового забезпечення позивача у період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, суд висновує, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 з нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо посилань відповідача на відсутність відповідного фінансування на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців, суд зазначає таке.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 8 листопада 2005 року, заява № 63134/00). Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. У зв`язку із цим при розгляді даної справи Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, зазначивши, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Системний аналіз наведеного дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці і обмежене фінансування жодним чином не має впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Висновок суду щодо того, що обмежене фінансування жодним чином не має впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах цього суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а.
Зокрема, у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 620/3282/18 Верховний Суд, серед іншого, зазначив про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що відсутність бюджетного фінансування відповідача не позбавляє позивача права на отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення та не звільняє відповідача від обов`язку ці суми виплачувати.
Отже, відсутність фінансування або його обмеження жодним чином не може впливати на право позивача на отримання суми індексації грошового забезпечення за спірний період.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, обчислену з врахуванням в якості базового місяця (місяця підвищення доходу) січня 2008 року, суд виходить з такого.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: […] 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Керуючись наведеним вище, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням місяця підвищення доходів - січня 2008 року також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення і з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, - суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку на доходи фізичних осіб.
В силу положень п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидентів є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, серед іншого, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), що передбачено пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п.п. 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.
Згідно з п. 168.5 ст.165 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, […], а у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до п. 1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (надалі - Порядок № 44), цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, […] у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.
Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, […], а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, […] за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Відповідно до п. 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Пунктом 5 Порядку № 44 установлено, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
У постанові від 4 квітня 2024 року, прийнятої в межах адміністративної справи № 160/4155/22, предметом спору у якій були правовідносини щодо нарахування й виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 16 серпня 2016 року до 28 лютого 2018 року і де позивач просив суд здійснити таке нарахування та виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44, Верховний Суд дійшов висновку, що: «…Порушене право належить захистити у спосіб стягнення з відповідача на користь позивачки щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення розміром: 4057,97 грн за період 1 березня 2018 року до 28 листопада 2019 року у загальній сумі: 85217,37 грн, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.» (п. 88).
На підставі викладеного вище, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 4 квітня 2024 року по справі № 160/4155/22, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постановах від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача і в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати, суд виходить з наступного.
Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (надалі - Порядок № 159).
Згідно з ч. 1ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 ст. 2 Закону № 2050-ІІІ (в редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно зі ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період не виплати доходу; виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналогічні приписи містяться і у 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Тобто, розрахунок та виплата компенсації здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 березня 2020 року по справі № 140/1547/19, від 16 грудня 2020 року по справі № 521/21718/16-а, від 4 березня 2021 року по справі № 520/34/17, від 24 січня 2023 року по справі № 200/10176/19-а, від 11 серпня 2023 року по справі № 380/103/22.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року не відбулась, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненою від сплати судового збору.
Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням в якості місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна