ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/1778/25 пров. № А/857/13744/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Кондратюк Ю.С. у м. Львові) у справі № 380/1778/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 30 від 27.12.2024 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 12.12.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і з урахуванням висновків суду, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що рішення відповідача, оформлене протоколом про відмову у наданні відстрочки є протиправним.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 27.12.2024 № 30, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може бути позбавлений права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є студентом першого курсу денної форми навчання у Вищій школі Внутрішньої безпеки у м. Лодзь (Польща), а цей навчальний заклад не має доступу до Єдиної державної електронної бази з питань освіти України та не може сформувати довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9 Порядку №560.
Разом з цим, суд зауважив, що наявність інформації, щодо послідовності здобуття освіти має бути перевірена відповідачем при розгляді заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Щодо позовних вимог в частині надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації, то суд виснував, що надання відстрочки є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому задоволенню не підлягають.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в позові та в цій частині прийняти нове, яким зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2024 року про надання відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і з урахуванням висновків суду, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного НОМЕР_1 .
До заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачем додано такі документи: засвідчений примірник паспортних даних з ідентифікаційним кодом Заявника; засвідчений примірник Контракту (Договору) з навчальним закладом Заявника від 02.09.2024; засвідчений та перекладений примірник довідки (засвідчення навчального закладу) заявника від 25.09.2024; засвідчене та перекладене рішення про зарахування у число студентів заявника від 25.09.2024; засвідчений та перекладений примірник довідки (довідка від навчального закладу) про статус студента Заявника від 25.09.2024; засвідчені примірник Довідки Заявника від ПрАТ «ВНЗ «МАУП» від 11.09.2024; засвідчені примірник атестату про повну загальну середню освіту заявника; засвідчений примірник диплома про попередню освіту заявника; засвідчений військово-обліковий документ (тимчасове посвідчення військовозобов`язаного) заявника; засвідчена копія Довідки про студента відповідно Уніфікованої державної електронної бази даних про освіту здобувача освіту від 02.09.2024 виданих Вищою школою Внутрішньої безпеки у м. Лодзь (Польща), на підставі даних що містяться в розпорядженні даного закладу, поточне здобуття мною освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»; заява - Додаток 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 675 від 07.06.2024; в редакції Постанови КМ № 930 від 16.08.2024 Заявника.
Згідно з довідкою № 122/24 від 11.09.2024 позивач дійсно є студентом Вищої школи внутрішньої безпеки м. Лодзь, за спеціальністю «Внутрішня безпека», ступінь вищої освіти - магістр (денна форма навчання), (наказ про зарахування Nє 4330-н від 02.09.2024р.).
Навчання позивача у Польщі на денній формі навчання у Вищій школі Внутрішньої безпеки у м. Лодзь (Польща) підтверджується також договором про надання освітніх послуг, укладеним в м. Лодзі від 02.09.2024; довідкою № від 25.09.2024 про статус студента, згідно з якою позивач є студентом програми підготовки магістра за спеціальністю: Внутрішня безпека.
У відповідь на заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивач отримав повідомлення від відповідача № 73 від 27.12.2024 про те, що: «Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 (відокремленого відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, розвідувального органу України) розглянуто заяву та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) - пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За результатами розгляду повідомлено, що протоколом від 27.12.2024 № 30 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні Вам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що Ви підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.”
Підставою відмови вказано відсутність довідки про здобувача освіти за даними єдиної державної електронної бази з питань освіти за формою відповідно до додатку 9 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, за особливий період.
Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені категорії осіб, які мають право отримати відстрочку під час мобілізації та підстави такої відстрочки.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Отже, студенти, що навчаються на денній формі у передвищому або професійно-технічному або вищому закладі освіти мають право на відстрочку під час мобілізації при документальному підтвердженні цієї підстави.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку та таке не оскаржується учасниками справи в апеляційному порядку, що спірне рішення комісії відповідача про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації потрібно визнати протиправним та скасувати, оскільки позивач не може бути позбавлений права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Разом з цим, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 10.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, без надання ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації.
Щодо цих доводів, то суд зазначає таке.
Як слідує зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії», в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
У випадку прийняття судом рішення щодо надання ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.
При цьому апеляційним судом враховано правову позиції Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, відповідно до якої, обираючи ефективний спосіб захисту прав, Велика Палата Верховного Суду зазначила про наявність права суду визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи відповідачем перевірено усі визначені законом умови, необхідні для надання ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації.
У зв`язку із викладеним апеляційний суд поділяє висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 380/1778/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула