Справа № 141/30/26
Провадження №1-кп/141/22/26

В И Р О К
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року        с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025050010021284 від 12.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тура, російської федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,
У С Т А Н О В И В :
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.06.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 12:00 години, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , та проходячи військову службу на посаді механіка – водія 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно – небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану залишив місце служби – місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , перебував поза межами вказаної військової частини та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тривалістю понад три доби, до його доставлення 12.12.2024 до підрозділу військової частини НОМЕР_3 у супроводі представників військової служби правопорядку, де його було призначено на вакантну посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сухопутних військ ЗС України.
За час відсутності за місцем служби у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби вказаної військової частини правоохоронні орган або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Окрім того, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи повторно, з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно – небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, 24.07.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, не з`явився до місця проходження служби – місця перебування підрозділу військової частини НОМЕР_1 з лікування КНП ХМР «Міська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2», що в м. Харків Харківської області, перебував поза межами вказаної військової частини та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 26.11.2025, поки не був затриманий працівниками відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.
За час відсутності за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби вказаної військової частини правоохоронні орган або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним несвоєчасне з`явлення на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду розповів, що був призваний на військову службу у 2023 році та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , маючи звання солдата та будучи на посаді механіка – водія. Також ОСОБА_4 повідомив, що самовільно залишив військову частину із АДРЕСА_3 , можливо 10.06.2025, та, в подальшому, перебував за місцем свого проживання приблизно три-чотири місяці, після чого самостійно повернувся до військової служби правопорядку, в результаті чого його було скеровано із військової частини НОМЕР_3 до іншої військової частини. Надалі, ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді стрільця та 24.07.2025 не повернувся до вказаної військової частини після перебування на лікуванні у КНП ХМР «Міська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2», що в м. Харків Харківської області, та надалі перебував за місцем свого проживання до 25.11.2025, а саме до моменту його затримання працівниками поліції, при цьому, жодних наказів від командирів щодо дозволу перебування поза межами військових частин він не мав. ОСОБА_4 також зауважив, що він є учасником бойових дій, жалкує про вчинені правопорушення, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі, при визначенні покарання покладався на розсуд суду, а також зазначив, що бажає й надалі проходити військову службу.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі та із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України призначити покарання у виді іспитового строку тривалістю в два роки.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину та враховуючи його покази в судовому засіданні, суд вважає їх достовірними, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що позиція учасників судового провадження добровільна та вони правильно розуміють зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані стороною обвинувачення докази та обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення повторно.
При обранні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, які згідно ст.12 КК України, є тяжкими злочинами; наявність обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого; дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на «ДО» у психіатра КНП «Оратівська ЛПЛ» не перебуває, на обліку в наркологічному кабінеті КНП «Оратівська ЛПЛ» не знаходиться, не судимий.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень буде покарання у межах санкції, визначеної ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , з 26.11.2025 по дату набрання вироком законної сили, виходячи з наступного розрахунку: 1 (один) день ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 продовжити до вступу вироку в законну силу.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Збитки (завдана шкода) по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Витрати на проведення судових експертиз відсутні.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67, ч. 5 ст. 407 КК України, ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, після набрання ним законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.11.2025 по дату набрання вироком законної сили, виходячи з наступного розрахунку: 1 (один) день ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до вступу вироку в законну силу.
Згідно ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оратівський районний суд Вінницької області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1