СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/1881/26
пр. № 2-о/759/186/26

08 квітня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судових засідань Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новоушицька селищна рада про встановлення факту спільного постійного проживання зі спадкодавцем, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із заявою, в якій просила встановити факт її спільного постійного проживання разом із спадкодавицею ОСОБА_2 у період з липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_2 , яка на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння, яке було успадковане ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 на підставі ст. 529, 549 ЦК УРСР.
Заявник вказує, що оскільки на момент смерті своєї сестри, вона постійно проживала спільно з нею без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тому є такою, що прийняла спадщину після смерті рідної сестри ОСОБА_2 в силу положень ст.ст. 1217, 1262, 1268 ЦК України.
Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння у зв`язку із не доведенням факту постійного проживання разом із померлою спадкодавицею.
ОСОБА_1 зазначає, що оскільки з 2015 року її сестра потребувала постійного стороннього догляду через погіршення стану здоров`я, вийшовши на пенсію вона переїхала жити до сестри, де фактично проживала постійно з липня 2015 року, що також можуть підвередити свідки, які є сусідами.
Проте вказаний факт можливо встановити лише у судовому порядку, що стало підставою звернення до суду із цією заявою.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору під час розгляду справи. Заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження з призначенням судового засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Кохан Оксани Володимирівни належним чином засвідчені матеріали спадкової справи, заведені після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06 лютого 2026 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Солов`я О.В. надійшла заява про виклик та допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають у селі Браліївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, явку яких у судове засідання зобов`язувалася забезпечити заявниця.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2026 року надано можливість представнику заявника - адвокату Солов`ю О.В. взяти участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.
04 березня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Кохан О.В. №24/01-16 від 23.02.2026, у якій нотаріус повідомив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за даними Спадкового реєстру станом на 23.02.2026 не заведена.
06 березня 2026 року засобами поштового зв`язку від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли заяви про проведення судових засідань у режимі відеоконференції з приміщення Новоушицького районного суду. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що їх залучено до справи як свідків.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2026 року залишено без задоволення заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Новоушицького районного суду Хмельницької області.
Заявник та її представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду шляхом доставлення судових повісток до електронного кабінету представника, у судове засідання не з`явились. Представник на відеозв`язок не вийшов, не повідомивши причини своєї неявки. Адвокат був повідомлений про те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи шляхом доставлення судової повістки до її електронного кабінету, у судове засідання явку свого представника не забезпечила, не повідомивши причини такої неявки.
Явка свідків у судове засідання заявником забезпечена не була.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи та їх представників.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Так, пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. 
Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 31 жовтня 2016 року Новоушицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зроблено актовий запис №454 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
За життя ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із довідки Новоушицької селищної ради від 03.12.2025 №437.
ОСОБА_2 змінила дівоче прізвище « ОСОБА_6 » у листопаді 1967 року спочатку на « ОСОБА_7 » внаслідок укладення шлюбу із ОСОБА_8 , та згодом у квітні 1982 року на « ОСОБА_9 » внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_10 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.08.2004.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15.05.1969 та посвідкою про народження/свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 15.11.1946. 
Згідно з зазначеними свідоцтвами батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказано: батько: ОСОБА_3 , мати: ОСОБА_11 .
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до якої увійшло домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з записом в Погосподарській книзі №3 на 1996-2000 роки домоволодіння (житловий будинок та господарські будівлі), що належало на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається із довідки Новоушицької селищної ради від 19.09.2025 №341.
Відповідно до виписки з погосподарської книги №3 за 2016-2020 роки с. Браїлівка, номер об`єкта по господарського обліку 05-0193-1, прізвище, ім`я, по батькові голови домогосподарства ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Житловий будинок 34,2 кв.м та земельна ділянка 0,44 га в приватній власності: власник ОСОБА_3 , 1950 року побудови, що також вбачається із довідки №441 від 03.12.2025 Новоушицької селищної ради.
Належність на праві власності вказаного домоволідання ОСОБА_3 на день смерті також підтверджується відомостями з КП «Новоушицьке бюро технічної інвентаризації» Новоушицької селищної ради від 30.10.2020 №29.
Також, із матеріалів справи вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 , було зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_3 (власник) та його дочка ОСОБА_2 .
Водночас, згідно з довідкою про спільне проживання від 03.12.2025 №440, виданої Новоушицькою селищною радою, ОСОБА_1 , до дня смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з липня 2015 року фактично проживала разом із сестрою в АДРЕСА_1 , у будинку їхнього батька ОСОБА_3 .
Постановою від 08 грудня 2025 року приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Кохан О.В. відмовлено ОСОБА_1 , як спадкоємцю за законом, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, у зв`язку з тим, що вона не може довести факт спільного проживання з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Із матеріалів справи вбачається, що метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавицею, яка є її рідною сестрою, є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна (що належало їхньому батьку та було успадковане ОСОБА_2 ) проте не оформлене у визначеному законом порядку, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. 
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. 
Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
При вирішенні питання про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення таких фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для його підтвердження.
У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч. 1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами.
На день своєї смерті ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаного домоволодіння був батько сестер ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 не була зареєстрована за вказаною адресою, проте з 2015 року постійно проживала у будинку АДРЕСА_1 , разом із сестрою ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я та за віком потребувала стороннього нагляду.
Факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 та її сестри ОСОБА_2 повністю підтверджується зібраними у справі належними та допустимими доказами, які не викликають сумнівів.
Судом встановлено, що заявниці необхідно встановити факт постійного спільного проживання разом зі спадкодавицею (її рідною сестрою) на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину за законом, отже встановлення факту її проживання разом з рідною сестрою за адресою вказаного вище домоволодіння на момент смерті спадкодавиці ОСОБА_2 породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину.
Заявниця позбавлена можливості оформити спадщину у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право.
При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. Оскільки заявник, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору, тому такі витрати суд відносить на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новоушицька селищна рада про встановлення факту спільного постійного проживання зі спадкодавцем - задовольнити.
Встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) разом із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у період з липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко