06.04.2026 
ЄУН 389/761/26
Провадження №2/389/406/26

Рішення
іменем України

06 квітня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Знам`янської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно,
встановив:
ОСОБА_1 10.03.2026 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 18.10.1970 Кіровоградським обласним відділом по справам будівництва і архітектури на його ім`я видано дозвіл № НОМЕР_1 на виконання будівельних робіт по зведенню індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями на садибній ділянці АДРЕСА_1 на підставі генерального плану, затвердженого головним архітектором м.Кіровограда та області за 1970 рік, та договору на право забудови, укладеного на підставі рішення виконкому Знам`янської селищної Ради депутатів трудящих від 25.09.1970 №18. На підставі цього дозволу ним у період з 1971 до 1973 роки було побудовано житловий будинок за вказаною адресою. В цьому будинку він зареєстрований з 20.05.1980, проживає в ньому безперервно, веде господарство, підтримує будинок у належному технічному та санітарному стані, сплачує комунальні послуги. Під час чергового обстрілу його будинок було пошкоджено і він звернувся до місцевої влади з метою отримання компенсації, однак йому повідомили, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок виплата не може бути здійснена. За всі ці роки він дійсно у встановлений дозволом строк не ввів житловий будинок в експлуатацію, право власності не оформив, строк дії дозволу не продовжив, оскільки вважав, що будинок йому належить на підставі виданого дозволу на будівництво і за весь час необхідності в його оформленні ніколи не виникало. Звернувшись до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права на житловий будинок, йому відмовлено у вчиненні таких дій, оскільки будинок своєчасно, як передбачено дозволом, не було введено в експлуатацію. Також він не зміг надати державному реєстратору виписку з книги погосподарського обліку, оскільки Знам`янською Другою селищною радою така книга не ведеться. У зв`язку з тим, що він не звертався до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, будівництво будинку здійснювалося згідно з діючим на той час законом на підставі дозвільних документів, до 05.08.1992 не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки іншим способом вирішити спірне питання неможливо.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги задовольнити. Також просив понесені ним судові витрати віднести на його рахунок. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що на ім`я позивача ОСОБА_1 18.10.1970 Кіровоградським обласним відділом по справам будівництва і архітектури видано дозвіл № НОМЕР_1 на виконання будівельних робіт по зведенню індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями на садибній ділянці АДРЕСА_1 на підставі генерального плану, затвердженого головним архітектором м.Кіровограда та області за 1970 рік, та договору на право забудови, укладеного на підставі рішення виконкому Знам`янської селищної Ради депутатів трудящих від 25.09.1970 №18.
Строк виконання робіт та дії цього дозволу визначено до 25.09.1973. Забудовник, зокрема, відповідав за введення в експлуатацію частково або повністю житлового будинку без приймання його державною комісією.
Як свідчать відомості, наявні в технічному паспорті на будинок, розташованому за адресою:  АДРЕСА_1 , виготовленому станом на 16.05.2025 на замовлення позивача, цей будинок належить позивачу ОСОБА_1 на підставі дозволу №1, виданого Кіровоградським обласним відділом по справам будівництва і архітектури на виконання будівельних робіт від 18.10.1970. Житловий будинок та господарські будівлі і споруди побудовані у період 1971-1973 роки. 
З копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я позивача, та копії домової книги слідує, що позивач зареєстрований та проживає в будинку за вказаною адресою з 20.05.1980 та наразі.
У зв`язку з необхідністю здійснення державної реєстрації свого права власності на вказаний житловий будинок позивач звертався до державного реєстратора виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області, однак йому 07.10.2025 відмовлено у вчиненні зазначених дій у зв`язку з тим, що будинок своєчасно, як передбачено дозволом №1, не було введено в експлуатацію, та рекомендовано звернутися до суду з метою вирішення цього питання.
Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В цьому випадку, встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 (яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 №56), Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18.02.2002 за №157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.
Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, в тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Таку позицію чітко висловив Верховний Суд у своїй постанові від 15.01.2021 у справі №1540/3952/18, згідно з якою індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
З аналізу положень Конституції України та ЦК України слідує, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»).
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , який виготовлений станом на 16.05.2025 Знам`янським МКП «Бюро технічної інвентаризації», самовільних побудов не виявлено. Рік побудови будинку – 1971, господарсько-побутових будівель та споруд – 1971-1973 роки.
Будь-які докази самочинного будівництва спірного будинку в матеріалах справи відсутні.
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем пред`явленого позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, те, що позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати свої права на оформлення та розпорядження своїм майном з причин відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок та правовстановлюючих документів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
За клопотанням позивача, судові витрати необхідно віднести на його рахунок.
На підставі ст.5, 331, 392 ЦК України, керуючись ст.141, 206, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем селища Знам`янка Знам`янського району Кіровоградської області, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: Знам`янська міська рада Кіровоградської області, місце знаходження: вул.Михайла Грушевського,19, м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, 27400, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 32986436.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду 
Кіровоградської області О.В. Савельєва