П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25174/24	

Перша інстанція суддя Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Яковлєва О.В.,
суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, в інтересах свого неповнолітнього сина, звернулася до суду з позовом, у якому заявлено вимоги до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме:
- визнання протиправними дій щодо відмови, викладеної у листах від 07.05.2024 №89/5102.1-24/5112/403-24, від 08.05.2024 №П-322/6/5101-24/5100.4.1/5059-24, в обміні ОСОБА_2 паспорта ID НОМЕР_1 , орган видачі 5112, у зв`язку із його непридатністю для користування на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року;
- зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області обміняти паспорт ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у зв`язку з його непридатністю для використання, оформити і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що до досягнення 16-річного віку ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина України, у формі ID-картки, без поінформованості про те, що на момент оформлення заяви можна було не надавати згоду на збір та обробку своїх персональних даних та отримати паспорт громадянина України, зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1996 № 2503-XII. У зв`язку з цим, позивач звертався до Київського РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеської області із заявою, в якій просив видати йому паспорт у формі книжечки 1994 року зразка, однак отримував відмову. На думку апелянта, такі дії відповідачів свідчать про неправомірне втручанням в особисте життя з боку держави та є порушенням вимог ст.8 Закону України «Про захист персональних даних». Крім того, позивач посилається на Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яке є чинним та передбачає видачу паспорта громадянина України у формі книжечки. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2024 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Київського відділу в м.Одеса ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про знищення персональних даних, які знаходяться в Єдиному державному демографічному реєстрі, у тому числі Унікальний номер запису в реєстрі (УН3Р), за яким закріплені персональні дані та обміняти оформлену на його ім`я непридатну для використання ID-карту на паспорт громадянина України, у формі книжечки зразка 1994 року, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. (а.с.16-17)
Копія даної заяви також адресована до ГУ ДМС України в Одеській області. (а.с.18-20)
07.05.2024 Київський відділ в м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області листом №89/5112.1-24/5112/403-24 повідомлено, що 14.11.2022 ОСОБА_2 оформлено та видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_2 , орган видачі 5112, та 27.03.2023 оформлено та видано паспорт громадянина України, у вигляді ID- картки НОМЕР_3 , орган видачі 5112. При оформленні зазначених паспортів, надано згоду на обробку персональних даних. Тобто, на момент звернення до Київського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області для оформлення паспорта громадянина України, у вигляді ID- картки, персональні дані вже були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР):20080602-09337. Також, у листі зазначено, що використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон та паспорта громадянина України, у вигляді ID-картки, при виготовленні яких надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що оформлення паспорта громадянина України, у вигляді ID-картки, замість непридатного для використання жодним чином не порушує права та не є втручанням у приватне життя. (а.с.23-24)
08.05.2024 ГУ ДМС України в Одеській області листом №П-322/6/5101-24/5100.4.1/5059-24 надало відповідь, аналогічну зазначеній. (а.с. 25-26)
Позивачка, вважаючи, що такими діями порушено право її неповнолітнього сина на оформлення та видачу паспорта громадянина України, у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, звернулась до суду з даним позовом. 
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що позивач документований паспортом громадянина України, у формі ID-картки, за допомогою засобів ЄДДР, внаслідок самостійного волевиявлення шляхом надання згоди на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного носія, в результаті чого автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі. При цьому, суд зауважив, що при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивач не зазначив про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовило б необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України, зразка 1994 року (у формі книжечки), з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2 ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (надалі - Закон України №5492-VI), визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Закону України №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до ст.21 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом п.3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (надалі - Положення №2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (надалі - Порядок №302) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.п.1 п.7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Тимчасовий порядок №456).
Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку №456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Колегія суддів звертає увагу, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07.11.2018 у справі №820/3327/16, від 29.11.2019 у справі №260/1414/18, від 21.08.2020 у справі №260/99/19, від 10.12.2020 у справі №240/575/20, від 08.06.2023 у справі №380/5977/21.
Зокрема, у постанові від 21.08.2020, у справі №260/99/19, Верховний Суд зазначив, що подана позивачем заява за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII. У вказаній заяві позивач не навела та не довела жодну з обставин, яка дає правові підстави для заміни паспорту, у формі ID-картки, на паспорт, у формі книжечки.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із заявою-анкетою №8323383 від 28.10.2022 щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України, у формі ID-картки, та 28.10.2022 із анкетою №23016873 щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон. (а.с.46-47)
Сторонами не заперечується, що 14.11.2022 ОСОБА_3 документовано паспортом громадянина України типу ID-1 з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_4 , орган видачі - 5112. Дані стосовно позивача були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 20080602-09337. 
Крім того, 14.11.2022 ОСОБА_4 також документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, серії НОМЕР_2 , дата видачі - 14.11.2022, орган видачі - 5112. (а.с.48)
Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами ч.1 ст.10 Закону України №5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі - є незмінним.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивачки на небажання її сина надати згоду на обробку персональних даних та намір отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки, як на правомірну підставу відмови від отримання паспорта, у вигляді ID-картки, при обміні вже виданого раніше паспорту громадянина України, у вигляді ID-картки, у зв`язку з його непридатністю для користування, оскільки у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним, про що вірно зазначив суд першої інстанції. 
На підставі викладеного, слід зауважити про відсутність порушень ст.8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Судова колегія звертає увагу, що у постановах від 11.12.2025 у справі №440/3168/23, від 21.12.2022 у справі №160/1/21, від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21 Верховний Суд вказав про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі №806/3265/17, є необґрунтованими, оскільки у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Натомість у даній справі, ОСОБА_2 звернувся із вимогою до відповідачів про обмін пошкодженого паспорта громадянина України, у вигляді ID-картки, на паспорт громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки, що не є релевантним до зразкової справи №806/3265/17. 
Враховуючи викладене, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	О.В. Єщенко   А.В. Крусян