Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/51/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранський Д. М. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Кропивницький
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Заборського Олександра Валентиновича на постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

За участі:
особи, як притягається до адміністративної 
відповідальності – ОСОБА_1 (в режимі відео конференції).

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 13 вересня 2025 року о 01:07 годині на автомобільній дорозі м. Долинська – с-ще Пелагеївка, 3 км., керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від проходження огляду у медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, захисник Заборський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУнАП – закрити.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його думку судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про доведеність вини ОСОБА_1 , незважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.
Захисник зазначає, що викладені у постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАГІ, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, наявний в матеріалах справи відеозапис є неповним та не безперервним, адже повністю не відображає всієї картини подій, що стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , має відсутні проміжки часу, а саме: з бодікамери відсутні перші 4 хвилини запису.
Відеозапис також є нарізаний та в подальшому змонтований. Тобто відеозапис, який містить втручання сторонніх осіб, на ньому відсутні ключові проміжки часу, зокрема, не повністю зафіксований момент розмови із ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу (01:07 година), а відео починається лише після спливу 4 хвилин, тобто о 01:11 годині.
Крім того, наданий до суду відеодокази через втручання в них сторонніх осіб є недостовірними, оскільки нарізані хаотично та не містять повного перебігу обставин та подій, а також не має проміжків, на яких видно рух транспортного засобу.
Також згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, нібито порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У протоколі зазначено, що ознаками алкогольного сп`яніння у водія були: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння шкіри обличчя; порушення мови.
Проте під час перегляду відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського який складав матеріали, встановлено, що жодна з цих ознак не підтверджується. Інспектор поліції жодного разу не повідомляє водію, що у нього наявні ознаки сп`яніння. Єдине, що зазначає — запах алкоголю з автомобіля, а не з порожнини рота ОСОБА_1 .
Про почервоніння обличчя чи порушення мови не згадується взагалі.
Протокол був складений без присутності ОСОБА_1 , тобто без його ознайомлення з текстом, без надання можливості внести пояснення чи зауваження. Таким чином, ОСОБА_1 не був ознайомлений зі своїми правами, і не знав про наслідки відмови від підпису чи відмови від огляду, не був попереджений про те, що йому не буде вручено копію протоколу та що він буде позбавлений можливості реалізувати своє право на захист.
Захисник вважає, що такі дії інспектора є грубим порушенням процесуальних вимог, установлених ст. 2 КУпАП, крім того, порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (наказ МВС та МОЗ України №1452/735 : 09.11.2015 року), яка зобов`язує поліцейського: чітко назвати ознаки сп`яніння особі; фіксувати усі дії на відео безперервно; забезпечити присутність особи при складанні документів. Жодна з цих вимог не була дотримана.
Таким чином, протокол містить недостовірні відомості, складений з порушенням встановленого законом порядку та без дотримання гарантій права і захист, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Тому він не може визнаватися належним і допустимим доказом у справі.
Крім того на переконання захисника має місце неналежна пропозиція проведення огляду на місці, зокрема працівники поліції належним чином не повідомили про наявність в ОСОБА_1 конкретних ознак сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що він перебуває у стані сп`яніння.
З відеозапису, доданого до матеріалів справи, вбачається, що працівник поліції, спілкуючись разом із ОСОБА_1 , заявляє йому, що з машини відчувається запах алкоголю. Сам працівник поліції вказує, що можливо запах йде від товариша ОСОБА_2 , який сидів з ним в авто.
Окремо захисник звертає увагу на те, що законодавством не передбачена така ознака стану алкогольного сп`яніння, як "запах алкоголю з салону автомобіля". Тобто, у конкретному випадку, можна говорити, що зазначення працівниками поліції у протоколі ознак сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи. Тому, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.
З огляду на викладене, отримані в результаті огляду дані не можуть бути визнані допустимими доказами у справі, оскільки порушено процедуру, передбачену законом, а сама подія правопорушення не доведена належними доказами.
Також, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б беззаперечно підтверджували факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння або факту відмови від огляду. Поліцією не забезпечено дотримання вимог статей 251, 256 КУпАП, зокрема — не зібрано належних доказів та не оформлено матеріали у відповідності до закону.
Суд першої інстанції у свою чергу на ці обставини не звернув будь якої уваги, у зв`язку із чим на переконання сторони захисту ухвалив передчасне та помилкове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлені такі обставини.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як передбачено положеннями частин 7 та 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із основних доказів за наявності яких судом встановлюється винуватість/невинуватість певної конкретної особи у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Зокрема, частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено порядок проходження огляду особи, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме: проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Також пунктом 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, що є у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, показами інспектора СРПП відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Демченка В.С., змістом відеозапису з нагрудних камер поліцейських.
Зазначені докази підлягають оцінці судом, який розглядає справу та можуть бути спростовані чи заперечені заінтересованою особою в ході її розгляду у відповідності до приписів ст.252 та ч.1 ст. 267 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо правомірності складення протоколу щодо ОСОБА_1 заперечує.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що того вечора він повертався з роботи з поля додому. Під час його руху на автомобілі його зупинили працівники поліції. Під час спілкування працівники поліції зазначили, що з салону автомобіля чутно запах алкоголю. Потім йому запропонували проїхати до лікарні для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, але оскільки вже був пізній час він відмовився їхати до лікарні. 
На запитання суду чому він відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 повідомив. Що на місці зупинки працівники поліції йому не пропонували пройти такий огляд.
Окрім того зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення він на підписував оскільки в його присутності протокол працівники поліції не складали. Поліцейські після розмови з ним сіли у патрульний автомобіль та поїхали, він також поїхав додому.
Як убачається з матеріалів справи, працівниками поліції до протоколу долучено два CD – диска. На першому диску міститься відеозапис з відео реєстратора патрульного автомобіля поліції, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 7).
Разом з тим, другий CD – диск має механічні пошкодження та відповідно переглянути зміст відеозапису на вказаному диску не представилось можливим.
В межах підготовки до апеляційного розгляду судом було направлено запит до відділення №1 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області м. Долинська про надання копії відеозапису події за участі ОСОБА_1 (а.с. 90).
На вищевказаний запит, до апеляційного суду надійшов лист від начальника №1 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області Лисенка О. з якого убачається, що термін зберігання відеозаписів з портативних та автомобільних відео реєстраторів складає 30 діб, а тому надати відеофайли долучені до протоколу від 13.09.2025 щодо ОСОБА_1 не є можливим (а.с. 93).
Оцінюючи долучений до матеріалів справи диск з фіксацією правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , апеляційний суд, зазначає таке.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Разом з тим, в ході дослідження CD – диску, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено, що вказаний носій інформації виявився пошкоджений, можливість отримати копію вказаного відеозапису відсутня, а відтак суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, зазначених у протоколі.
Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять саме відеозапису, як того вимагає чинне законодавство, про що вже зазначено вище у даній постанові суду, на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що безпосередньо ставиться у провину останньому, при цьому у матеріалах справи відсутні і показання свідків на підтвердження наведених у протоколі обставин, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що свідчить про те, що такий огляд водія проведений з порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП та положень вищевказаних Інструкцій № 1395, № 1026, що є підставою для визнання такого огляду недійсним, згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що положення статті 266 КУпАП, в частині порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічних засобів відеозапису без присутності двох свідків, є чітко визначеними. Залучення двох свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року заява № 926/08), на переконання апеляційного суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тож, апеляційний суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
За таких обставин, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, та відповідно, наявність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає належним чином доведеної вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні.
Враховуючи те, що фактичні обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід провадженням закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити, а постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 ч. 8 п. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Розборського О.В. – задовольнити, а постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати і на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження по даній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко