Справа № 560/17523/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

17 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025 визнати протиправним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу усі періоди роботи та перебування на обліку в центрі зайнятості, зазначені у її трудовій книжці НОМЕР_1 , зокрема:
1) період роботи в Навоушицькій райсанепідемстанції - з 08.04.1982 по 01.04.1987;
2) період роботи у військовій частині «Полевая почта НОМЕР_2 » - з 02.04.1987 по 28.08.1990;
3) період роботи в Хмельницькому обкомі Червоного Хреста - з 19.11.1990 до 08.06.1992;
4) період роботи в Кам`янець-Подільському міськкомі Червоного Хреста - з 08.06.1992 по 11.06.1999;
5) період роботи в «Кам`янець-Подільськтеплокомуненерго» - з 14.06.1999 по 05.09.2003;
6) період перебування на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості - з 28.10.2003 по 25.11.2003;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13 серпня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся з заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV). Проте, отримав протиправну відмову.
Відповідачі правом подати відзив не скористалися, а тому, відповідно до вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою від 15.10.2025 суддею Тарновецьким І.І. відкрито провадження в адміністративній справі №560/17523/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 20.01.2026 справу №560/17523/25 прийнято до провадження судді Фелонюк Д.Л.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 08.04.1982 позивач:
- з 08.04.1982 по 01.04.1987 працював в Навоушицькій райсанепідемстанції;
- з 02.04.1987 по 28.08.1990 працював у військовій частині «Полевая почта НОМЕР_2 »;
- з 19.11.1990 до 08.06.1992 працював в Хмельницькому обкомі Червоного Хреста;
- з 08.06.1992 по 11.06.1999 працював в Кам`янець-Подільському міськкомі Червоного Хреста;
- з 14.06.1999 по 05.09.2003 працював в «Кам`янець-Подільськтеплокомуненерго»;
- з 28.10.2003 по 25.11.2003 перебував на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості.
Позивач, 13.08.1962 р.н., звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 28.08.2025 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV через відсутність необхідного страхового стажу 22 роки. Зазначено, що вік позивача - 63 роки 15 днів, страховий стаж становить 7 років 10 місяців 04 дні. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки від 08.04.1982 НОМЕР_1 , яка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме, на першій (титульній) сторінці наявне виправлення дати народження.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
У пункті 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відтак, для призначення позивачу пенсії за віком (з урахуванням звернення з заявою 28.08.2025 після досягнення 63 років) необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 63 роки; страховий стаж не менше 22 років.
Як встановив суд, позивач, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком (28.08.2025), згідно з паспортними даними досяг віку 63 роки, що не заперечується сторонами.
Спірним є наявність в позивача необхідного страхового стажу.
Зі змісту оскарженого рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що до страхового стажу останнього не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 08.04.1982 НОМЕР_1 , оскільки на її першій (титульній) наявне виправлення дати народження.
Надаючи оцінку наведеним доводам відповідача, суд зазначає та враховує таке.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповіді документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Як встановив суд, записами трудової книжки підтверджено періоди роботи та перебування на обліку в центрі зайнятості позивача з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 11.06.1999, з 14.06.1999 по 05.09.2003, з 28.10.2003 по 25.11.2003.
Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
При цьому суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також, враховує відсутність вини позивача, оскільки обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Суд враховує, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.04.1982 періоди з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 11.06.1999, з 14.06.1999 по 05.09.2003, з 28.10.2003 по 25.11.2003 є неперервними.
Також суд враховує, що згідно з формою РС-права до страхового стажу позивача зараховано період з 01.06.1999 по 30.09.2003. Тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 01.06.1999 по 11.06.1999, з 14.06.1999 по 05.09.2003. У протилежному випадку відбудеться штучне збільшення страхового стажу за рахунок подвійного зарахування періодів.
Таким чином, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 31.05.1999, з 28.10.2003 по 25.11.2003.
Разом з тим, при зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 31.05.1999, з 28.10.2003 по 25.11.2003 та з урахуванням зазначеного в рішенні №222030035015 від 04.09.2025 страхового стажу (7 років 10 місяців 04 дні), загальний страховий стаж позивача становитиме більше 22 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.
При цьому порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав для її призначення.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025, а також, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.
При цьому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.
З урахування підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу має бути призначена з 14.08.2025 (наступного дня після досягнення пенсійного віку), а не з 13.08.2025, як зазначає позивач.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн за одну вимогу немайнового характеру. За наявності підстав для задоволення однієї немайнової вимоги, на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідача, яким фактично відмовлено позивачу в призначенні пенсії). Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 31.05.1999, з 28.10.2003 по 25.11.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.08.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) 	
Відповідачі:	Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028 , код ЄДРПОУ - 21084076)  Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк