Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Справа№200/5967/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 06 серпня 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 22 липня 2025 року № 092350009963;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 листопада 1981 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
10 вересня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував докази у відповідача та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна збройна агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 15 липня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
22 липня 2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 092350009963, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.
При цьому пенсійний орган не зарахував до страхового стажу періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , вказавши, що виправлення дати народження власника трудової книжки внесено підприємством, яке не зазначено у цій трудовій книжці як роботодавець.
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач доводив, що на день звернення за призначенням пенсії набув необхідний страховий стаж, що підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом про стаж.
Зауважив, що відповідальність за заповнення трудової книжки та інших документів про стаж покладається на підприємство, установу, організацію, а певні недоліки в їх заповненні не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів до стажу.
Крім того, позивач наголосив, що виправлення дати його народження в трудовій книжці внесено його роботодавцем з дотриманням вимог законодавства.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що 15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
За принципом екстериторіальності для розгляду цієї заяви був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Запорізькій області.
22 липня 2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області на результатами розгляду заяви позивача та поданих ним документів прийняло рішення № 092350009963, яким відмовило у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу – 32 роки.
За розрахунком пенсійного органу страховий стаж позивача становить 23 роки 07 місяців 15 днів.
При цьому до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки трудова книжка містить виправлення в даті народження її власника, яке внесено всупереч визначеному законодавством порядку, а саме підприємством, яке не є роботодавцем.
Починаючи з 01 січня 2004 року страховий стаж врахований за даними персоніфікованого обліку.
Відтак, пенсійний орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.
Також відповідач наполягав на тому, що призначення пенсіє є його дискреційними повноваженнями, в які суд не може втручатися.
Просив відмовити в позові.
Позивач надав відповідь на відзив, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, аналогічних тим, що наведені у позовній заяві.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
З 17 жовтня 2015 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
Позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 14 квітня 2022 року № 2609-7000641084.
Його фактичне місце проживання після переміщення: АДРЕСА_2 .
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код 20490012) зареєстроване як юридична особа, у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
15 липня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.
Надані ГУ ПФУ в Запорізькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області матеріали пенсійної справи позивача свідчать, що разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подав:
паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ;
довідку про присвоєння ідентифікаційного номера;
трудову книжку серії НОМЕР_1 ;
свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ;
військовий квиток серії НОМЕР_5 ;
свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_6 ;
витяг з реєстру платників єдиного податку від 02 жовтня 2020 року № 2005223400952/1104;
довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 квітня 2022 року № 2609-7000641084;
заяву довільної форми від 02 липня 2025 року, якою повідомив про те, що не отримує пенсію в російській федерації;
анкету-опитування.
Докази, які б свідчили, що разом з заявою про призначення пенсії позивач подавав будь-які інші документи, суду не надані.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2025 року був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Запорізькій області.
22 липня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованих станом на 16 липня 2025 року, витягу з ЄРС для ФОП станом на 16 липня 2025 року, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 092350009963, яким відмовило в призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058.
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 15 липня 2025 року.
Вік заявника – 60 років 02 місяці 21 день.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 32 роки.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу від 25 років.
У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч. 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу 15 років.
Страховий стаж особи складає 25 років 07 місяців 15 днів.
В результаті розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки виправлення в даті народження внесено підприємством, яке не зазначено у цій трудовій книжці як роботодавець. Для подальшого врахування стажу згідно з трудовою книжкою необхідно надати підтверджуючі довідки про періоди роботи.
Також пенсійний орган звернув увагу на те, що паспорт заявника серії НОМЕР_2 не містить на другій сторінці документа печатку установи, яка видала цей документ.
З огляду на викладене ГУ ПФУ в Запорізькій області вирішило відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового стажу.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує.
Заявнику роз`яснено, що цей рішення може бути оскаржено впродовж 30 календарних днів до Пенсійного фонду України або до суду в порядку КАС.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувало до його страхового стажу такі періоди:
з 09 листопада 1983 року по 23 листопада 1985 року – військова служба строкова – 02 роки 00 місяців 15 днів;
з 01 січня 1998 року по 31 січня 1999 року – 01 рік 01 місяць 00 днів;
з 01 січня 2005 року по 30 червня 2015 року – 10 років 06 місяців 00 днів;
з 01 липня 2015 року по 30 червня 2025 року – 10 років 00 місяців 00 днів;
всього – 23 роки 07 місяців 15 днів.
Згідно з рішенням про призначення пенсії № 092350009963 (дата-час розрахунку: 22 липня 2025 року 16:01), за висновком пенсійного органу, позивач набуде право на пенсію за віком з 25 квітня 2030 року, виходячи з такого:
шифр та вид пенсії – 101 пенсія за віком;
умови призначення – Закон № 1058;
середньомісячний заробіток – 10 207,80000;
дата звернення, вік, ознака роботи – 15 липня 2025 року, 60 років 02 місяці 21 день, працює, підприємець;
особливості – ВПО воєнний стан – з 14 квітня 2022 року довічно; кандидат на ІМП – з 01 травня 2025 року довічно; не отримує пенсію від органів пзрф – з 15 липня 2025 року довічно;
тривалість стажу:
страховий стаж (неповний) – 23 роки 07 місяців 15 днів;
страховий стаж до 01 січня 2004 року – 03 роки 01 місяць 15 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 20 років 06 місяців 00 днів;
коефіцієнт стажу без урахування кратності – 0,23583;
коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((283/100*12)*1) – 0,23583;
25 квітня 2030 року – довічно
розмір пенсії за віком (ст. 27) (10 207,80*0,23583) – 2 407,31 грн;
загальний розмір пенсії – 2 407,31 грн;
місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2030 року;
розмір пенсії з надбавками – 2 407,31 грн.
З приводу періодів роботи, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 на зарахування яких до страхового стажу, претендує позивач, суд встановив такі обставини.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
Період з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року.
Запис 1 – 02 листопада 1981 року на підставі наказу від 02 листопада 1981 року № 90 позивач був прийнятий до Слов`янського хлібокомбінату учнем столяра.
Запис 2 – 01 січня 1982 року на підставі наказу від 28 грудня 1981 року № 101 переведений столяром 2 розряду.
Запис 3 – 26 березня 1982 року на підставі наказу від 26 березня 1982 року № 17 позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю Української радянської соціалістичної республіки (далі – КЗпП УРСР).
[…]
Період з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року.
[…]
Запис 4 – 30 березня 1982 року на підставі наказу від 29 березня 1982 року № 17 позивач був прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату робочим в майстерню № 16 сел. Райгородок.
Запис 5 – 02 червня 1983 року на підставі наказу від 02 червня 1983 року № 30 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
[…]
Період з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року.
[…]
Запис 6 – 03 червня 1983 року на підставі наказу від 02 червня 1983 року № 30 позивач був прийнятий до Райагрохімії робочим.
Запис 7 – 12 липня 1983 року на підставі наказу від 12 липня 1983 року № 41 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
[…]
Період з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року.
[…]
Запис 8 – 13 липня 1983 року на підставі наказу від 13 липня 1983 року № 45 прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату робочим 1 розряду в майстерню № 16 сел. Райгородок.
Запис 9 – 01 листопада 1983 року на підставі наказу від 01 листопада 1983 року № 70 звільнений у зв`язку з призовом на службу до Радянської Армії.
[…]
Період з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року.
[…]
Запис 10 – 09 жовтня 1986 року на підставі наказу № 57 (дата і номер не вказані) прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату слюсарем.
Запис 11 – 12 березня 1987 року на підставі наказу від 12 березня 1987 року № 41 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
[…]
Період з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року.
[…]
Запис без номера на аркушах 6-7 – 17 березня 1987 року на підставі наказу від 16 березня 1987 року № 36 позивач прийнятий на роботу на фабрику «Донецькпромсировина» апаратником 3 розряду на Слов`янську дільницю.
Запис без номера на аркушах 6-7 – 16 липня 1988 року на підставі наказу від 18 липня 1988 року № 96 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УСРС.
[…]
Період з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року.
[…]
Запис 14 – 19 липня 1988 року на підставі наказу від 19 липня 1988 року № 40-к прийнятий до Донецького промкомбінату облспоживсоюзу налагоджувальником термостатів 4 розряду в цех полімерних виробів.
Запис 15 – 11 жовтня 1989 року на підставі наказу від 12 жовтня 1989 року № 58к звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
[…]
Період з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року.
[…]
Запис 16 – 16 жовтня 1989 року на підставі наказу від 17 жовтня 1989 року № 10 прийнятий до малого підприємства «Полімер» апаратником 3 розряду.
Запис 17 – 12 вересня 1996 року на підставі наказу від 12 вересня 1996 року № 37 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
[…]
Період з 13 вересня 1996 року по 01 лютого 1999 року.
[…]
Запис 18 – 13 вересня 1996 року на підставі наказу від 14 вересня 1996 року № 7 позивач був прийнятий на роботу до приватного підприємства «Товако» реалізатором.
Запис 19 – 01 лютого 1999 року на підставі наказу від 01 лютого 1999 року № 3 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.
[…]
Період з 02 лютого 2000 року – запис про звільнення відсутній.
[…]
Запис 20 – 02 лютого 2000 року на підставі трудового договору від 02 лютого 2000 року № 1102 позивач був прийнятий до суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_2 на посаду комерційного директора.
Запис про звільнення (припинення трудових відносин) позивача з цим роботодавцем в трудовій книжці відсутній.
[…]
Період з 09 червня 2015 року по день звернення за призначенням пенсії.
[…]
Запис 21 – 09 червня 2015 року на підставі наказу від 09 червня 2015 року № 2 позивач був прийнятий до Християнської місії милосердя «Ковчег» при Об`єднанні церков християн віри євангельської п`ятидесятників в Донецькій області (далі – ХММ «Ковчег») директором.
Після 09 червня 2015 року будь-яких інших записів про роботу (переведення, звільнення тощо) трудова книжка позивача не містить.
З приводу заповнення і внесення виправлень на титульному аркуші трудової книжки позивача слід зазначити таке.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 заповнена 03 листопада 1981 року і на титульному аркуші в графі «Дата народження» містить запис «1965 25 квітня».
На титульному аркуші трудової книжки між графами «Прізвище» та «Ім`я» внесений запис такого змісту: «24 квітня 1965 року, згідно з паспортом НОМЕР_2 , виданим 07 липня 2004 року», засвідчений печаткою ХММ «Ковчег».
На зворотному боці обкладинки трудової книжки міститься запис такого змісту: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірити згідно з паспортом НОМЕР_2 , виданим Слов`янським УМВС України в Донецькій області 07 липня 2004 року», внесений директором ХММ «Ковчег» Власовцем П.Р., засвідчений його підписом та печаткою ХММ «Ковчег».
Крім того на підтвердження факту перебування в трудових відносинах з ХММ «Ковчег» позивач надав витяг з ЄДР станом на 06 серпня 2025 року, згідно з яким керівником ХММ «Ковчег» є ОСОБА_1 ; протокол № 2 від 09 червня 2015 року загальних зборів членів ХММ «Ковчег», на якому прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 директором ХММ «Ковчег»; а також наказ ХММ «Ковчег» від 09 червня 2015 року № 2, згідно з яким ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ХММ «Ковчег» з 09 червня 2015 року.
В особистому кабінеті ОСОБА_1 на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України станом на 29 липня 2025 року відображені відомості про його трудову діяльність, внесені на підставі сканкопії трудової книжки.
Також за інформацією з особистого кабінету позивача в Реєстрі застрахованих осіб наявні дані про те, що ОСОБА_1 набув загальний страховий стаж – 41 рік 08 місяців 29 днів (з урахуванням даних про сплату страхових внесків по 01 червня 2025 року включно).
Як свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), станом на 16 липня 2025 року в системі персоніфікованого обліку містились відомості про страховий стаж, набутий ОСОБА_1 з 1998 року, в тому числі:
страхувальник – приватне підприємство «Товако» (ідентифікаційний код 23340595) – за 1998 рік повністю та 31 день січня 1999 року (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків);
страхувальник – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) – за 2005 рік повністю, за 2006 рік повністю, за 2007 рік повністю, за 2008 рік повністю, за 2009 рік повністю, за 2010 рік повністю, за 2011 рік повністю, за 2012 рік повністю, за 2013 рік повністю, за 2014 рік повністю, за 2015 рік повністю, за 2016 рік повністю, за 2017 рік повністю, за 2018 рік повністю, за 2019 рік повністю, за січень-лютий і червень-грудень 2020 року, за 2021 рік повністю, за 2022 рік повністю, за 2023 рік повністю, за 2024 рік повністю (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків);
страхувальник – ХММ «Ковчег» (ідентифікаційний код 21971475) – за 22 червня та липень-грудень 2015 року, за 2016 рік повністю, за 2017 рік повністю, за 2018 рік повністю, за 2019 рік повністю, за 2020 рік повністю, за 2021 рік повністю, за 2022 рік повністю, за 2023 рік повністю, за 2024 рік повністю, за січень-червень 2025 року (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків).
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 15 липня 2025 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 04 квітня 2025 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій […] із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку […] і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].
Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
[…].
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року – від 25 до 35 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного ч. ч. 1-3 цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Порядок звернення за призначенням пенсії визначає ст. 44 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення […] пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням […] пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення […] пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Строки призначення пенсії визначені ст. 45 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 10 березня 2025 року.
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі – Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, […] пенсії, […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі – вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, […].
У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.
[…]
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
П. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
[…]
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.
[…]
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Так, згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків […], надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 […] (далі – Положення № 10-1), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення № 10-1 (далі – індивідуальні відомості про застраховану особу).
[…];
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення № 10-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
[…];
4) відомості про місце проживання особи;
[…].
Відповідно до п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених п. 1.1 розділу І […] цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України […].
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
[…]
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
[…]
Згідно з п. 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
[…]
П. 2.28 розділу ІІ Порядку № 22-1 установлено, що інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Приймання, оформлення і розгляд документів регламентовані нормами розділу ІV Порядку № 22-1.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника […]; надає інформацію щодо умов та порядку призначення […] пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку № 637. […]; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з п. 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). […]; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
[…]
П. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 установлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, […] пенсії […] із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. […].
Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, […]. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, […].
За правилами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення, […] пенсії […] електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, […] для здійснення виплати пенсії.
[…]
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.
Аналіз положень п. п. 1.1, 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:
- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія;
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник, вчиняє дії, передбачені п. 4.2 Порядку № 22-1;
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Запорізькій області рішення від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії».
Цим рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 32 роки.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а прийняте ним рішення – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а прийняте ним рішення – адміністративним актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Щодо правомірності дій пенсійного органу при обчисленні стажу.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:
застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік) – організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами, наведеними у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) визначав порядок і умови зарахування стажу роботи до набрання чинності Законом № 1058.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначає ст. 56 Закону № 1788.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року; до 01 січня 2004 року трудовий стаж вимірювався періодом роботи і не був пов`язаний зі сплатою страхових внесків.
Підтвердження трудового і страхового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464).
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, […].
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 48 КЗпП).
Порядок підтвердження стажу роботи визначає ст. 62 Закону № 1788, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
[…]
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
04 червня 1998 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі – Постанова КМУ № 794), п. 1 якої затвердив Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – Положення № 794).
П. 2 Постанови КМУ № 794 Пенсійному фонду України разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією доручено забезпечити з 01 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
П. 3 Постанови КМУ № 794 установлено, що починаючи з 01 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону № 1788 здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Згідно з п. 1 Положення № 794 персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду України та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі – відомості про фізичних осіб).
П. 2 Положення № 794 визначено, що до основних завдань персоніфікованого обліку, з-поміж іншого, належить створення інформаційних передумов для визначення розміру пенсійних виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Положення № 794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Згідно з п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.
Відповідно до п. 16 Положення № 794 на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, […].
[…]
У персональній обліковій картці одночасно накопичуються відомості про фізичних осіб від кожного роботодавця, де працювала особа, з урахуванням усіх фактів її трудової міграції та роботи за сумісництвом.
[…]
Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, (далі – Положення № 10-1).
Згідно з п. 1 розділу І Положення № 10-1 це Положення відповідно до Закону № 2464 визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до п. 4 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Згідно з п. 5 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб забезпечує:
облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію;
накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій […].
Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення № 10-1 джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені ст. 18 Закону № 2464.
У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (далі – обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із: звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; електронних пенсійних справ; системи обліку сплати страхових внесків; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; реєстру страхувальників Державного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України; інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 розділу III Положення № 10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.
Відповідно до п. 1 розділу IV Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені ч. 3 ст. 20 Закону № 2464 та ч. 3 ст. 21 Закону № 1058.
П. 2 розділу IV Положення № 10-1 установлено, що до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, […].
Згідно з п. 3 розділу IV Положення № 10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Аналіз наведених вище норм Законів № 1058 і № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;
- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;
- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Як свідчать рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії» та розрахунок стажу (форма РС-право) до нього, за розрахунком пенсійного органу страховий стаж позивача становить 23 роки 07 місяців 15 днів.
При цьому відповідач зарахував позивачеві до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 09 листопада 1983 року по 23 листопада 1985 року, підтверджений військовим квитком; період роботи в приватному підприємстві «Товако» з 01 січня 1998 року по 31 січня 1999 року, за який в системі персоніфікованого обліку наявні відомості про сплату страхових внесків; період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 2005 року по 30 червня 2015 року, за який в системі персоніфікованого обліку наявні відомості про сплату страхових внесків, з урахуванням перетину періодів підприємницької діяльності і роботи в ХММ «Ковчег»; період роботи в ХММ «Ковчег» з 01 липня 2015 року по 30 червня 2025 року, всього – 23 роки 07 місяців 15 днів.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган вказав, що не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки «виправлення в даті народження внесено підприємством, яке не зазначене у вищезазначеній трудовій книжці як роботодавець. Для подальшого врахування стажу згідно з трудовою книжкою необхідно надати підтверджуючі довідки про періоди роботи».
Позивач доводить, що має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи, підтверджених записами в його трудовій книжці.
Надаючи оцінку доводам і запереченням сторін щодо наявності/відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи до 01 січня 2004 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд виходить з такого.
Як вже було вказано вище, саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року.
Суд встановив, що до 01 січня 2004 року ОСОБА_1 працював:
з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року учнем столяра та столяром в Слов`янському хлібокомбінаті (записи 1-3 трудової книжки);
з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року робочим в майстерні № 16 Слов`янського райпобуткомбінату (записи 4-5 трудової книжки);
з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року робочим в Райагрохімії (записи 6-7 трудової книжки);
з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року робочим в майстерні № 16 Слов`янського райпобуткомбінату (записи 8-9 трудової книжки);
з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року слюсарем в Слов`янському райпобуткомбінаті (записи 10-11 трудової книжки);
з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року апаратником на фабриці «Донецькпромсировина» (записи без номера на аркушах 6-7 трудової книжки);
з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року налагоджувальником термостатів в Донецькому промкомбінаті облспоживсоюзу (записи 14-15 трудової книжки);
з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року апаратником малого підприємства «Полімер» (записи 16-17 трудової книжки);
з 13 вересня 1996 року по 01 лютого 1999 року реалізатором в приватному підприємстві «Товако» (записи 18-19 трудової книжки).
Вказані записи підтверджують зайнятість ОСОБА_1 та містять необхідні відомості, достатні для зарахування відповідних періодів роботи до його страхового стажу.
Як було вказано вище, трудова книжка серії НОМЕР_1 була заповнена 03 листопада 1981 року.
На час заповнення цієї трудової книжки була чинною і підлягала застосуванню Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162 (далі – Інструкція № 162).
Згідно з абз. 1 п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.
Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
В трудову книжку вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
[…].
Абз. 1 п. 2.3 Інструкції № 162 установлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, […] вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – в день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, […] тощо виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де був зроблений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
П. 2.7 Інструкції № 162 передбачено, якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вноситься правонаступником, а за його відсутності – вищою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.
Згідно з п. 2.9 Інструкції № 162 в розділах «Відомості про роботу», […] трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
За необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» та в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
[…].
Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 162 в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовку пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер запису, в графі 2 зазначається дата прийому на роботу.
В графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються: для робочих – відповідно до найменувань професій, зазначених в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робочих; для службовців – відповідно до найменування посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.
Відповідно до п. 2.25 Інструкції № 162 записи про причини звільнення виконуються в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. […].
Згідно з п. 2.26 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці виконується з дотриманням таких правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 – дата звільнення; в графі 3 – причина звільнення; в графі 4 зазначається на підставі чого внесений запис, – наказ (розпорядження), його дата і номер.
[…].
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162 при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, […], внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
[…].
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (далі – Інструкція № 58).
З прийняттям вказаного наказу Інструкція № 162 не застосовується.
Відповідно до абз. 1 п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
За правилами п. 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Згідно з п. 1.3 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 58 особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. […]
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу […].
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
[…].
Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Абз. 1 п. 2.4 Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, […] вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За правилами п. 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, […] тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. 
Відповідно до п. 2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності – вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності – облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. 
Згідно з п. 2.10 Інструкції № 58 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання.
[…]
Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
П. 2.12 Інструкції № 58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно з п. 2.13 Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.
Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.
Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.
Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу. 
Згідно з п. 2.15 Інструкції № 58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування – наказ (розпорядження), його дата і номер. 
Відповідно до п. 2.26 Інструкції № 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Наприклад, «Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України». 
При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, «Звільнений за власним бажанням» у зв`язку з зарахування у вищий навчальний заклад, ст.38 КЗпП України».
Абз. 1 п. 2.27 Інструкції № 58 визначено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 – дата звільнення; у графі 3 – причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Таким чином, Інструкція № 162 та Інструкція № 58 чітко визначають коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належать керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.
Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17, а саме:
«[…]
34. Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
35. При цьому, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників.
[…]».
На переконання суду, позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Дійсно, при первісному заповненні відомостей про працівника на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 була допущена помилка під час зазначення дати (дня народження) ОСОБА_1 (замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 » помилково вказано «1965 25 квітня»).
Однак ця помилка виправлена з дотриманням вимог п. 2.13 Інструкції № 58 шляхом внесення відповідного запису зворотному боці титульного аркуша трудової книжки, в якому дата народження позивача – « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вказана на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
Виправлення внесено самим ОСОБА_1 як директором ХММ «Ковчег», засвідчено його підписом і печаткою ХММ «Ковчег».
Висновок ГУ ПФУ в Запорізькій області про те, що «виправлення внесено підприємством, яке не зазначене у вищезазначеній трудовій книжці як роботодавець» спростовується записом 21 трудової книжки серії НОМЕР_1 , згідно з яким 09 червня 2015 року на підставі наказу від 09 червня 2015 року № 2 ОСОБА_1 був прийнятий до ХММ «Ковчег» директором.
Пенсійний орган не навів будь-яких фактів, які б зумовлювали висновок про те, що трудова книжка серії НОМЕР_1 належить не позивачу, а іншій особі.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на обчислення страхового стажу з урахуванням відомостей про його трудову діяльність, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а відмова пенсійного органу у врахуванні таких періодів виключно з посиланням на недоліки в заповненні титульного аркуша трудової книжки є безпідставною.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії» підлягає визнанню протиправним.
Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих ним документів.
Крім того, в процесі розгляду заяви ОСОБА_1 і прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області не забезпечило дотримання принципів адміністративної процедури, про які йдеться в п. п. 1, 3, 5, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом; адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Всупереч приписам ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Запорізькій області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин, що мали значення для вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.
Суд відзначає, що не може вважатися добросовісною і розсудливою поведінка пенсійного органу, яка знайшла прояв у відмові зарахувати до страхового стажу позивача ряду періодів роботи виключно з формальних підстав, а також без будь-якого правового обґрунтування.
Тим більше, що частина протиправно незарахованого страхового стажу є істотною і має вирішальне значення при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію.
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…].
Крім того, відповідно до п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, має письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, перш ніж прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів та відомостей для підтвердження підстав зарахування до страхового стажу тих періодів, які пенсійним органом не були зараховані.
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт […] складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам до змісту адміністративного акта, визначеним ст. 71 Закону № 2073 (не вказаний строк набрання чинності, відсутнє належне роз`яснення порядку його оскарження).
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, […], повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта […] повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам мотивування (обґрунтування) адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Мотивування (обґрунтування) рішення про відмову у призначенні пенсії не забезпечує ОСОБА_1 належну можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження, оскільки всупереч приписам ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цьому рішенні відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі оцінки виявлених обставин.
Зі змісту рішення неможливо зрозуміти, якими нормами і якого саме законодавчого чи підзаконного нормативно-правового акта керувалось ГУ ПФУ в Запорізькій області, відмовляючи зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи, відображені в трудовій книжці; з якої причини ГУ ПФУ в Запорізькій області проігнорувало запис 21 трудової книжки, який підтверджував наявність трудових відносин між позивачем та ХММ «Ковчег», а також дані системи персоніфікованого обліку, які також підтверджували, що ХММ «Ковчег» є страхувальником (роботодавцем) позивача, тощо.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, тобто про відмову особі в реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Відтак, таке рішення потребувало ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Оскільки рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії» є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області:
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи:
з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року;
з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року;
з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року;
з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року;
з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року;
з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року;
з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року;
з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року;
з 13 вересня 1996 року по 31 грудня 1997 року;
з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 1999 року;
- прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 за його заявою від 15 липня 2025 року.
Покладаючи на ГУ ПФУ в Запорізькій області обов`язок зарахувати до страхового стажу позивача вказані вище періоди роботи, суд виходить з того, що відповідний стаж набутий до 01 січня 2004 року, а ці періоди підтверджені записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .
При цьому суд враховує, що в приватному підприємстві «Товако» позивач працював з 13 вересня 1996 року по 01 лютого 1999 року, а ГУ ПФУ в Запорізькій області на підставі даних персоніфікованого обліку зарахувало позивачеві до страхового стажу частину цього періоду, а саме з 01 січня 1998 року по 31 січня 1999 року. Відтак, покладає на пенсійний орган обов`язок зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 13 вересня 1996 року по 31 грудня 1997 року та з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 1999 року, тобто ті періоди, які не були зараховані відповідачем.
Також суд враховує, що на підставі даних системи персоніфікованого обліку ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувало до страхового стажу позивача період роботи в ХММ «Ковчег» з 09 липня 2015 року по 30 червня 2025 року.
З приводу роботи позивача у суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_2 на посаді комерційного директора з 02 лютого 2000 року на підставі трудового договору від 02 лютого 2000 року № 1102 (запис 20 трудової книжки) суд зазначає таке.
В трудовій книжці відсутній запис про звільнення з посади комерційного директора у суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_2 .
Суд зауважує, що самого лише запису 20 (про прийом на роботу) недостатньо для обґрунтованого висновку щодо наявності/відсутності підстав для зарахування цього періоду до страхового стажу позивача, позаяк неможливо встановити дату звільнення, що унеможливлює визначення дати завершення відповідного періоду роботи.
Однак ці обставини не позбавляють позивача можливості подати додаткові документи для підтвердження цього періоду роботи, зокрема, надати договір від 02 лютого 2000 року № 1102 або інші документи.
З приводу заперечень відповідача, які полягають у тому, що призначення пенсії належить до його дискреційних повноважень, суд вважає за необхідне зазначити таке.
За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, дискреційне повноваження – повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.
Проявом адміністративного розсуду може бути:
а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;
б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.
Разом з цим у випадку досягнення особою пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058, і набуття нею на день досягнення пенсійного віку необхідного страхового стажу, пенсійний орган має лише один варіант правомірної поведінки – прийняти рішення про призначення пенсії, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.
В контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Запорізькій області мало лише один варіант правомірної поведінки, а саме прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 за його заявою від 15 липня 2025 року, оскільки на день звернення за призначенням пенсії позивач досяг 60-річного віку та мав понад 32 роки страхового стажу (23 роки 07 місяців 15 днів (зараховані пенсійним органом) + 12 років 09 місяців 15 днів (протиправно незараховані пенсійним органом) = 36 років 05 місяців 00 днів).
Отже, застосування такого способу захисту як покладання на ГУ ПФУ в Запорізькій області обов`язку призначити пенсію позивачеві не становитиме втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу.
З приводу твердження відповідача про те, що на другій сторінці паспорта громадина України серії НОМЕР_2 відсутня печатка установи, яка його видала, суд зауважує, що ця обставина жодним чином не впливає на вирішення питання щодо наявності/відсутності у позивача права на пенсію.
Варто зауважити, що ГУ ПФУ в Запорізькій області мало об`єктивну можливість перевірити відповідні відомості, керуючись принципом офіційності, наприклад, отримати відповідні відомості з Єдиного державного демографічного реєстру.
До того ж, як вказує позивач, в оригіналі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 печатка установи, яка його видала, наявна. Однак, перш ніж відмовити у призначенні пенсії, відповідач не повідомляв позивачеві про те, що на другій сторінці паспорта громадина України серії НОМЕР_2 відсутня печатка установи, яка його видала, та не пропонував позивачеві надати оригінал цього документа.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 06 серпня 2025 року).
Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код 20490012, місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи:
з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року;
з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року;
з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року;
з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року;
з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року;
з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року;
з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року;
з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року;
з 13 вересня 1996 року по 31 грудня 1997 року;
з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 1999 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 15 липня 2025 року.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко