ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/31170/24 Суддя (судді) першої інстанції: Українець В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Безименної Н.В. 
суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови і закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №128 від 22.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ніяких власноручних пояснень позивач не писав, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто без повідомлення за три доби про її розгляд, що є порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Також апелянт звертає увагу на порушення встановлених законодавством дій, що передують проходженню медичного огляду.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що положення ст.277-2 КУпАП щодо попереднього повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення стосується розгляду відповідного питання саме судом, натомість у даному випадку складання протоколу та винесення спірної постанови в один день не суперечить вимогам КУпАП. Відповідач вказує, що не має компетенції здійснювати затримання, а тому і не наділений повноваженнями складати протоколи про адміністративне затримання. Відмова від проходження медичного огляду зафіксована у власноручно написаних позивачем поясненнях.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 виписано повістку №457, згідно з якою ОСОБА_1 належить 22.11.2024 о 09:00 год. з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення своїх даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період (а.с.44).
У зв`язку з вімовою від отримання вказаної повістки співробітниками відповідача складено акт відмови від 22.11.2024, відповідно до якої текст повістки було доведено (озвучено) ОСОБА_1 22.11.2024 о 08:40 год. (а.с.45).
Згідно з наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.11.2024, адресованими начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач був затриманий працівниками поліції для перевірки документів після чого його доправили до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відмовився від проходження медичного огляду ВЛК (а.с.27).
У зв`язку з викладеним, заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.11.2024 №128, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, під час оголошеної загальної мобілізації та дії особливого періоду порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме п.п. 4, 5, 10 ч. 2 п. 10.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме в ході відпрацювання оповіщення 22 листопада 2024 року о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доставлено ОСОБА_1 , який відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для встановлення ступеню придатності до військової служби (військовий квиток відсутній). Факт відмови від проходження ВЛК зафіксовано в поясненнях від 22 листопада 2024 року, написаних власноруч, що є порушенням абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також встановлено, що не оновлені військово-облікові дані, не проходив звіряння власних персональних даних з обліковими даними РТЦК за місцем реєстрації. Додаткових відомостей щодо бронювання, що підтверджують право на відстрочку від проходження військової служби під час мобілізації в особливий період згідно зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не надав, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КпАП України. В протоколі також зазначено, що розгляд справи відбудеться 22.11.2024 о 10:30 год. за адресою м.Київ, вул.Джохара Дудаєва, 5А, каб.201А (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с.10).
В подальшому, з огляду на зафіксовані в протоколі обставини, 22.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн (а.с.10). 
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатком №2 до якого є Правила військового обліку, відповідно до пп.4, 5, 10 п.1 яких призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:
- проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві;
- звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Згідно з ч.2 пп.10-1 п.1 цих Правил (що був чинний на момент спірних правовідносин) у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон. 
У відповідності до абз.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
В силу ч.1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в тому числі в особливий період.
Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.
Згідно з абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022 затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Отже, відмова позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки належить до порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а враховуючи, що така відмова допущена під час дії особливого періоду, то відповідач дійшов вірного висновку про допущення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Щодо посилання апелянта на недотримання строку попереднього повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.277-2 КУпАП, колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаної статті повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Отже, положення вказаної статті стосуються виключно розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності в суді і не підлягають застосуванню під час розгляду справи відповідним органом, наділеним такими повноваженнями на підставі ст.213, 235 КУпАП, до яких належить відповідач.
Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2020 у справі №188/1143/17(2-а/188/69/2017), оскільки висновки вказаної постанови базуються на положеннях ст.277-1 КУпАП, яка втратила чинність на підставі Закону № 2808-VI від 21.12.2010 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України щодо запобігання та протидії корупції», який набрав чинності 05.01.2011.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Матеріалами справи підтверджується обставина щодо відмови позивача від проходження медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема письмовими поясненнями позивача від 22.11.2024 та протоколом від 22.11.2024 №128.
Суд відхиляє посилання апелянта, що ним не надавались жодні письмові пояснення, оскільки будь-яких доказів звернення до правоохоронних органів стосовно підробки службовими особами матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивачем не подавалось. Питання проведення почеркознавчої чи іншої експертизи стосовно відповідних письмових пояснень позивач перед судом не порушував.
Крім того, можливі порушення, допущені співробітниками поліції під час затримання та доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому в числі в частині незаконного (за твердженням позивача) затримання і позбавлення волі, а також щодо нескладання протоколу про адміністративне затримання жодним чином не впливають на законність оскаржуваної постанови позивача, за наявності факту порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.
Керуючись ст.243, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови виготовлено 21 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк