Справа №592/1214/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.	
Номер провадження 33/816/990/26 	Суддя-доповідач Колодяжний А. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Колодяжний А. О., з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М., адвоката Федака М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Федака М.Л. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, - 
установив:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Згідно з цією постановою ОСОБА_1 13 січня 2026 року о 04 год. 33 хв., в м. Суми по вул. Білопільський шлях, 21, керував транспортним засобом Mіtsubishi Shogun Sport, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820; результат огляду позитивний – 0,64‰. З результатом огляду водій не був згоден, прослідувати до найближчого закладу охорони здоров`я категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі захисник Федак М.Л. просить скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинення працівниками поліції, а тому вважає всі подальші дії працівників поліції незаконними, а отримані докази недопустимими. Зазначає також, що ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 встановлено не було, його поведінка відповідала обстановці, направлення на проходження огляду в закладі охорони здоров`я та другий примірник акту огляду ОСОБА_1 не вручались, від керування транспортним засобом його не відсторонили, а сам огляд проведений в порушення порядку, передбаченого статтею 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Зазначає також, що відеозапис, на який послався суд неповний, небезперервний, відомості про технічний пристрій, за допомогою якого здійснювався відеозапис в матеріалах справи відсутні, жодних доказів того, що протокол складено уповноваженою особою також не надано, дата проходження огляду ОСОБА_1 зазначена в роздруківці чеку Драгер не відповідає іншим матеріалам справи. Також вказує і на порушення права на захист, оскільки про дату та час судового розгляду не був повідомлений у встановленому законом порядку.
До апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Оскільки він про розгляд справи був повідомлений і під час апеляційного перегляду представлений професійним адвокатом, апеляційний суд вирішує розглянути справу без його особистої участі. 
Вислухавши доводи захисника Федака М.Л., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в статті 251 КУпАП.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду у встановленому законом порядку.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, наявності ознак алкогольного сп`яніння та відмові пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського з правовою кваліфікацією таких дій за частиною першою статті 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 13 січня 2026 року о 04 год. 33 хв., проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, незгода останнього з результатом огляду та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я на законну вимогу поліцейських, повністю підтверджені дослідженими судом першої інстанції відеозаписами з нагрудних відеокамер поліцейських та їх службового автомобілю. 
З долучених до матеріалів справи відеозаписів убачається, як екіпаж патрульної поліції переслідує транспортний засіб Mіtsubishi Shogun Sport, н.з. НОМЕР_1 , який рухався в комендантську годину. Після зупинки даного транспортного засобу, працівником поліції було виявлено за кермом автомобіля ОСОБА_1 , який під час спілкування з працівниками поліції не заперечував, що керував даним транспортним засобом та їхав з магазину. Інша особа, яка разом з ОСОБА_1 перебувала в авто на передньому пасажирському сидінні не заявляла про своє керування транспортним засобом. На вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 повідомив, що залишив його вдома, мобільний телефон також не з ним. Також з даного відеозапису убачається, що під час спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, на вимогу працівників поліції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, останній погодився та пройшов його за допомогою газоаналізатора Драгер, результат якого склав 0,64 проміле. З результатами тесту на місці ОСОБА_1 не погодився, однак прослідувати до медичного закладу відмовився. 
Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що даний відеозапис всупереч доводів захисника був безперервний, послідовний, фіксував події від моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки до моменту закінчення складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.
Відеозапис подій є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння.
Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю водія ОСОБА_1 реально мали місце 13 січня 2026 року о 04 год. 33 хв. та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється, а тому посилання захисника на невідповідність зазначеної у роздруківці чеку Драгер дати проходження огляду його підзахисним події, яка мала місце саме 13 січня 2026 року не заслуговують на увагу. 
Таким чином, надані суду першої інстанції разом із протоколом про адміністративне правопорушення відеозаписи, є належними і допустимими доказами у справі з огляду на положення статті 251 КУпАП.
Аналогічний висновок про допустимість відеозаписів з бодікамер поліції викладений у постанові Верховного Суду від 8 травня 2025 року по справі № 207/722/23.
Окрім відеозапису, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 565326 від 13 січня 2026 року, який складений безпосередньо на місці та у якому зафіксовані обставини правопорушення. 
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 13 січня 2026 року пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, з результатом якого 0,64 проміле не погодився.
Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.
Розпискою ОСОБА_1 про те, що він не буде керувати транспортним засобом до повного витверезіння.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6503075 від 13 січня 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на якому встановлений номерний знак який йому не належить, а також на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційні документи на нього та чинний страховий поліс.
Аналіз зазначених доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок, що саме ОСОБА_1 13 січня 2026 року о 04 год. 33 хв. керував транспортним засобом Mіtsubishi Shogun Sport, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
При цьому, обставин, які б істотно ставили під сумнів достовірність цих доказів або свідчили про їх недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що водій не відмовлявся від проходження огляду, оскільки пройшов його на місці з використанням спеціального технічного засобу, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений частиною першою статті 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, наведена норма передбачає альтернативні форми об`єктивної сторони правопорушення, серед яких самостійним складом є саме відмова від проходження огляду.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на місці з використанням газоаналізатора, результат якого був позитивним. Він не погодився з таким результатом та після цього працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Однак, від проходження огляду в медичному закладі він відмовився.
Відповідно до частини третьої статті 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, проходження огляду на місці саме по собі не виключає наявності складу адміністративного правопорушення у формі відмови, якщо особа, не погодившись із його результатами та відмовилась від подальшого огляду в медичному закладі.
У даній справі ОСОБА_1 , поставивши під сумнів результат технічного засобу, одночасно відмовився від передбаченого законом механізму його перевірки, чим порушив установлений порядок проходження огляду.
Доводи захисника щодо невідповідності дати на роздруківці чеку газоаналізатора та відсутності дійсної роздруківки, апеляційний суд не приймає, оскільки ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, відеозаписом зафіксовано, що тест на місці за допомогою газоаналізатора, який виявив позитивну пробу на алкоголь у ОСОБА_1 , проводився 13 січня 2026 року. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не підтверджують наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не бере враховуючи наступне.
По-перше, сам ОСОБА_1 на питання поліцейських про запах алкоголю від нього, не заперечував тієї обставини, що він напередодні вживав алкоголь.
Крім того, за змістом статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I вказаної Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці).
Наведені вимоги закону свідчать, що повноваження поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції самостійно виявляти та оцінювати наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу, є виключними. У зв`язку з чим, якщо у поліцейського виникають обґрунтовані підстави вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, поліцейський має законне право вимагати від водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Відеозапис свідчить, що у даній ситуації у поліцейських під час спілкування із ОСОБА_1 виникли обґрунтовані підстави вважати, що водій транспортного засобу може перебувати у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то такі є необгрунтованими, оскільки з долучених до матеріалів справи відеозаписів убачається, що ОСОБА_1 було зупинено 13 січня 2026 року під час дії комендантської години, коли рух транспортних засобів забороняється.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законними, оскільки вони діяли в межах пункту 7 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.
До того ж після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було встановлено, що він керує транспортним засобом, на якому встановлений номерний знак, який йому не належить, при цьому не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційних документів та страхового полісу.
Що стосується доводів захисника про те, що огляд ОСОБА_1 мав бути проведений співробітниками військової служби правопорядку відповідно вимог статті 266-1 КУпАП, то такі не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до частини першої статті 15 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в м. Суми під час керування автомобілем, поза межами території будь-якої військової частини, будучи у цивільному одязі. При цьому будь-яких документів про те, що на час зупинки ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби не надано та з пояснень останнього не убачається.
Отже, як водій транспортного засобу ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статті 130 КУпАП і його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитись за правилами, передбаченими статті 266 КУпАП, працівниками Національної поліції. 
У той же час, стаття 266-1 КУпАП регулює порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, визначених главою 13 Б КУпАП.
Водночас, апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними посилання в апеляційній скарзі на неналежний спосіб сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, оскільки, дійсно, згідно вимог статті 277-2 КУпАП, суд повідомляє особу про розгляд справи шляхом надіслання повістки, тобто в даному випадку судом дійсно було допущено порушення вимог процесуального закону.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що фактично справа була розглянута судом першої інстанції в день, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто 3 лютого 2026 року, про що ОСОБА_1 було достеменно відомо, оскільки як убачається з відеозапису працівник поліції неодноразово роз`яснював йому час та місце, де відбудеться судовий розгляд, при цьому ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу, про що свідчить його власноручний підпис.
Крім того, апеляційний суд враховує, що право на захист не зводиться виключно до особистої присутності особи в судовому засіданні, а передбачає реальну можливість знати про розгляд справи, надавати пояснення, докази, заявляти клопотання та оскаржувати судове рішення. ОСОБА_1 такою можливістю був наділений, однак не скористався нею з власної ініціативи.
Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень КУпАП апеляційний перегляд не обмежується виключно перевіркою формальної законності постанови суду першої інстанції. Апеляційний суд є судом, який повторно перевіряє обставини справи, оцінює докази, а також має повноваження самостійно встановлювати фактичні обставини, у тому числі шляхом безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.
Таким чином, навіть за умови неявки ОСОБА_1 до суду першої інстанції, право на ефективний судовий захист було забезпечене в апеляційному провадженні, де за участі захисника останнього були розглянуті доводи, викладені в апеляційній скарзі.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , який був обізнаний про перебування на розгляді в цьому суді справи про адміністративне правопорушення, не призвело до обмеження його права на захист, не вплинуло на повноту з`ясування обставин справи та не є істотним порушенням процесуальних норм, яке могло б бути підставою для скасування законної й обґрунтованої постанови.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Таким чином, у ході розгляду справи не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскарженої постанови, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, -

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Федака Максима Леонідовича на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  А. О. Колодяжний