КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2026 року м. Киї № 320/26489/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо не встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації встановити за ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що зверталася до Управління соціального захисту населення із заявою про встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни, оскільки ОСОБА_2 , з яким їй встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за життя був учасником бойових дій, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Проте відповідачем відмовлено в наданні їй статусу та у видачі посвідченння з тих підстав, що вона не знаходилася в зареєстрованому шлюбі з суб`єктом права на пільги. Вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її законні права щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана та видачу посвідчення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , що виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19.03.1996.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням встановленого зразка, виданого 27.12.2018 № НОМЕР_2 . Згідно зі свідоцтвом про смерть від 18.05.2021 серії НОМЕР_3 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №702.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №759/12461/21 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2008 року до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 .
13 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою (від 13.04.2023 вх.№268) про видачу їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни».
Розглянувши вказану заяву, Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надало відповідь від 24.04.2023 №4095/35-01/22 відповідно до якого відповідач зазначив, що правові підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни відсутні з посиланням на те, що визнання судом факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим ветераном війни за відсутності реєстрації шлюбу не є підставою визнання позивача одним із подружжя відповідно до Кодексу та Закону.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Відповідно до статей 1 та 4 Закону №3551-XII, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до статті 10 Закону №3551-XII, дія цього закону розповсюджується на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 1 цієї статті порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015р. №740), статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Пунктом 3 цього Порядку №740 передбачено, що до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Відповідно до пункту 7 Порядку №740, посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. №302.
Пунктом 2 цього Положення №302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з пунктом 4 Положення №302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Суд звертає увагу, що вжите, зокрема в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», поняття «один з подружжя» позначають чоловік або дружина.
При цьому, за частиною першою статті 21 СК України, подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі статтею 36 СК України, саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини другої статті 21 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.
Такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», тобто - «подружжя», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко й однозначно визначає, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-615а14, від 19 березня 2021 року у справі № 1840/2940/18, від 06 липня 2022 року у справі №809/1346/17.
Позивач посилається саме на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №759/12461/21 встановлено факт проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, проте встановленням такого факту не є безумовною умовою для набуття статусу члена сім`ї загиблого.
Покликання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №759/12461/21 є безпідставними і висновки відповідача не спростовують, оскільки встановлення цим рішенням факту спільного проживання позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачем статусу члена його сім`ї.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №205/5929/17 (2-а/205/214/17) висловив позицію, відповідно до якої Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного кодексу України.
З огляду на встановлені у справі обставини, не надаючи правову оцінку обставинам загибелі військовослужбовця, суд приходить до висновку про те, що відмовляючи в задоволенні заяв позивача про надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видачі відповідного посвідчення відповідачем правомірно було відмовлено у присвоєнні статусу "Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" та у видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни".
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню як не підтверджені документально та нормативно.
Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.