Справа №:755/8562/25
Провадження №: 2/755/6114/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Церні В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі - ТОВ «Він Фінанс») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 в розмірі 24 969,55 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - ТОВ «ФК «Дінеро») та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором.
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права грошової вимоги № 01072019, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, укладеним між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
25 липня 2024 року протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарант» №1706 змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарант» на ТОВ «Він Фінанс». 
Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від
14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 у розмірі 16 860,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 1 460,00 грн, штраф - 3 850,00 грн, комісія 3 850,00 грн.
Оскільки відповідач прострочив виконаня грошового зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач має право на отримання боргу з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 6 593,54 грн та 3% річних у розмірі 1 516,01 грн, що нараховані за період з 19 квітня 2022 року по 17 квітня 2025 року.
На підставі вказаного просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 в розмірі 24 969,55 грн та судові витрати.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_1 отримав особисто 05 червня 2025 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Також 05 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 в приміщенні суду ознайомився з матеріалами цивільної справи № 755/8562/25.
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 підписано спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG2297968. Спеціальні умови підписано відповідачем електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача.
Відповідно до умов кредитного договору від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, сторони між собою погодили, що ліміт кредитної лінії становить 5 500,00 грн, сума кредиту - 3 000,00 грн, відсоткова ставка - 0,65 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день - 45,00 грн, потенційний ліміт кредитної лінії - 20 000,00 грн, надана сума кредиту - 3 000,00 грн, загальна вартість кредиту - 3 585,00 грн, реальна річна відсоткова ставка - 234,00 %, дата повного погашення - 1 березня 2019 року, штраф - 50 %.
Відповідно до умов Договору, спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії створені: 1) на основі заяви позичальника, яка була подана через Особистий кабінет на Порталі та відповідно до оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника на власний розсуд кредитодавця; 2) лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозицію кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що були надані позичальнику через особистий кабінет на Порталі. 
Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії є невід`ємною частиною договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до Загальних умов Договору кредитної лінії, укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері, а також включають терміни, які визначаються та регулюються Загальними умовами договору кредитної лінії.
До позовної заяви позивачем долучено паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитного договору.
18 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 електронним підписом підписано Додаткову угоду № АМ2929747, відповідно до умов якої, сторони між собою погодили, що ліміт кредитної лінії становить 7 700,00 грн, сума кредиту - 2 200,00 грн, відсоткова ставка - 0,8 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день - 33,00 грн, потенційний ліміт кредитної лінії - 20 000,00 грн, надана сума кредиту - 7 700,00 грн, загальна вартість кредиту - 9 160,00 грн, реальна річна відсоткова ставка - 243,69 %, дата повного погашення - 16 березня 2019 року, штраф - 50 %.
Згідно пункту 4 Додаткової угоди, вказана додаткова угода є невід`ємною частиною договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до Загальних умов Договору кредитної лінії.
Відповідно до Виписки за рахунку наданої ТОВ «Дінеро», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, станом на 15 липня 2019 року становить 16 860,00 грн, яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 1 460,00 грн, штраф - 3 850,00 грн, комісія 3 850,00 грн.
Також, згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2019 року
№ AG2297968 за період з 14 лютого 2019 року по 15 липня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 16 860,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Як встановлено судом, кредитний договір від 14 лютого 2019 року № AG2297968 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідачем не спростовано факту укладення кредитного договору від 14 лютого 2019 року
№ AG2297968.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від
23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З матеріалів справи судом встановлено таке.
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за плату, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» приймає належні ТОВ «ФК «Дінеро» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрах боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Дінеро» та боржниками (портфеля заборгованості). 
Згідно з пунктом 1.2 Договору, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заміняє ТОВ «ФК «Дінеро» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрах боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «Дінеро» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових ті нших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
15 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія підписано акт прийому-передачі Реєстру боржників від 15 липня 2019 року за договором відступлення прав вимоги від 01 липня 2019 року № 01072019
Відповідно до Реєстру боржників від 15 липня 2019 року за договором відступлення прав вимоги від 01 липня 2019 року № 01072019, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 у розмірі 16 860,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 1 460,00 грн, сума заборгованості по штрафах/по пені - 7 700,00 грн.
25 липня 2024 року протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарант»
№ 1706 змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарант» на ТОВ «Він Фінанс». 
Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд також враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що ТОВ «ФК «Дінеро» передало ТОВ «Він Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 на суму 16 860,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками
- 1 460,00 грн, штраф - 3 850,00 грн, комісія 3 850,00 грн.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання
 ОСОБА_1 зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469 утворилась заборгованість у розмірі 16 860,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту
- 7 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 1 460,00 грн, штраф - 3 850,00 грн, комісія
3 850,00 грн.
На підтвердження надання кредитних коштів за кредитним договором від 14 лютого 2019 року
№ AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, позивачем надано довідку про ідентифікацію, складену ТОВ «Дінеро», відповідно до якої заявка на отримання кредиту у розмірі 3 000,00 грн подана ОСОБА_1 14 лютого 2019 року о 18:41:20 год, на фінансовий номер телефону + 380 965938493 відправлено otp-пароль - 58847, дата банківського переказу - 14 лютого 2019 року о 18:44:12 год; заявка на отримання кредиту у розмірі 2 500,00 грн подана ОСОБА_1 14 лютого 2019 року о 18:46:17 год, на фінансовий номер телефону + 380 965938493 відправлено otp-пароль - 131267, дата банківського переказу - 14 лютого 2019 року о 18:47:52 год; заявка на отримання кредиту у розмірі 2 200,00 грн подана ОСОБА_1 18 лютого 2019 року о 14:48:01 год, на фінансовий номер телефону + 380 965938493 відправлено otp-пароль - 279141, дата банківського переказу - 18 лютого 2019 року о 14:48:01 год.
Однак, суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 14 лютого 2019 року
№ AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, укладеного з ТОВ «ФК «Дінеро», перераховано грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею
1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Отже, у справах про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладено тягар доказування не лише факту укладення договору, а й факту реального надання коштів позичальнику (виконання умов договору кредитодавцем).
Доведення позивачем факту передачі коштів є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У разі ненадання доказів перерахування коштів (платіжних доручень, виписок з рахунків, квитанцій платіжних систем тощо) втрачається право фінансової установи на пред`явлення вимоги про повернення боргу, оскільки відсутній предмет спору - реально передані кошти.
Наявна в матеріалах справи «довідка про ідентифікацію» є внутрішнім документом кредитора, який формується його програмним комплексом в автоматичному режимі. Такий документ в односторонньому порядку фіксує інформацію про намір здійснити операцію або її облік у внутрішній системі кредитора, але не є розрахунковим документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги» та не підтверджує фактичний успішний рух коштів через банківську установу чи платіжну систему.
Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, у постанові від 30 січня 2018 року у справі
№ 161/16891/15-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18), що наявність заборгованості повинна підтверджуватись саме первинними документами, а не лише розрахунками чи внутрішніми довідками фінансової установи. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, є відображенням односторонніх арифметичних дій позивача і не може слугувати самостійним доказом факту надання кредиту без наявності документів, що підтверджують видачу коштів.
Сама по собі наявність укладеного електронного договору, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора, підтверджує лише виникнення правовідносин, ідентифікацію особи та її волевиявлення на отримання послуги. Проте, ці обставини не замінюють собою доказів виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів, що є конститутивним елементом реального договору позики/кредиту. Оскільки позивач не надав суду виписки з власного банківського рахунку або довідки від платіжної системи (як технологічного оператора), яка б підтверджувала успішність транзакції на картку відповідача, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
Отже, позивачем ТОВ «Він Фінанс» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 .
За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2019 року № AG2297968, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується за № L5636469, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Дінеро».
У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із вимогами статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18.
Отже, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року по справі № 219/1704/17.
За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведених договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 517, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 38750239, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання:
 АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду виготовлено 16 квітня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова