Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/120/26 
Провадження № 2/376/784/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Сквира
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Ловінської С.С.,
за участю секретаря судового засідання Кропивлянської С.М.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Бугайова М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Сквирської міської ради, про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встaновлення фaкту. Позов мотивує тим, що 20.04.2024 він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ). ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син – ОСОБА_1 . Вказує, що спершу у них з відповідачкою сімейні стосунки були хороші, теплі, але шлюбне життя у них не склалося через різні характери, моральні цінності, бачення сімейної ролі кожного. Сімейне життя з відповідачкою протягом останніх років поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Однак, через деякий час вони намагалися примиритися і жити разом заради дитини. Проте стали чужими людьми, оскільки втратили почуття любові, взаєморозуміння та поваги один до одного. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, поведінку та побут. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Вони перестали вести спільне господарство, планувати бюджет, ділити обов`язки. Сумісне проживання між ними вже давно припинено, тому відсутні можливості подальшого підтримання сімейних відносин. Просить шлюб розірвати. Зазначає, що після народження сина відповідачка усунулася від виховання та матеріального забезпечення дитини. Вона покинула сім`ю та почала проживати окремо. З того часу вона не бере участі в житті їхньої спільної дитини. Позивач хотів налагодити з відповідачкою контакт, але не зміг її знайти за адресою реєстрації. Всі обов`язки по догляду за сином виконує самостійно, проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що з його боку відсутні виключні обставини, які б негативно впливали на виховання та розвиток його дитини. Відповідачка самоусуналась від виховання своєї дитини, відмовилася від своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичне та моральне здоров`я дитини, не цікавиться нею, не дбає про їх матеріальний достаток.
Процесуальні дії суду.
Ухвалою судді від 05.02.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 26.02.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Сквирської міської ради. 
Ухвалою суду від 26.02.2026 закрито підготовче провадження в зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача, адвокат Бугайов М.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. 
Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Подала відзив на позовну заяву та вказала, що життя з позивачем не склалося через різні погляди на життя, разом не проживають більше року. Оскільки виникло питання, з ким буде проживати син, враховуючи прихильність дитини до батька, вона з позивачем уклала договір про проживання дитини та про участь у її вихованні. Однак, в силу того, що вона більше часу проживає в м.Києві та має намір одружитися з іншим чоловіком можливості доглядати і виховувати сина не має, вона не може в повній мірі виконувати умови укладеного договору. Вважає, що у батьків рівні права щодо виховання та утримання спільних дітей, а тому не заперечує, щоб сина виховував батько. Щодо утримання дитини вказала, що на даний час не працює та знаходиться на утриманні іншого чоловіка, з яким проживає. Просила при вирішення спору врахувати інтереси дитини, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила проводити слухання справи у її відсутності.
Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Сквирської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі. 
Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20 квітня 2024 року у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що було складено відповідний актовий запис №271 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася дитина, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).
Позивач та відповідачка проживають окремо понад рік: позивач з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка зареєстрована в с.Малі Єрчики Білоцерківського району Київської області, проживає в м. Києві з іншим чоловіком, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Відповідачка та позивач не ведуть спільного господарства. 
Згідно довідки Чубинецької амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 10 від 27.01.2026 за дитиною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доглядає батько ОСОБА_1 , який приводить дитину на профілактичні медичні огляди, профілактичні щеплення, на прийом до лікаря ЗПСМ в разі захворювання сина (а.с.15).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , що проживає в АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом з сином ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 . Сам виховує та утримує сина (а.с.12).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 мешкає з сином ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 , сам його виховує та утримує. Як батько, то позивач порядний, дитина всім забезпечена. Мати дитиною не цікавиться. (а.с.13). 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала суду, що позивач є її племінником. З відповідачкою ОСОБА_8 не проживає. При ній сварок не було, стосунки були напружені. Потім відповідачка залишила дитину і поїхала, а ОСОБА_9 зі своєю малолітньою дитиною проживає в батьківській хаті в с.Малі Єрчики. Умови проживання чудові, для дитини є своя кімната, ліжко, розвиваючі килимки, кухня, газ, вода в будинку, добудована ванна. ОСОБА_8 працює дистанційно онлайн. Якщо йому потрібно поїхати, дитину залишає бабусі. Про ОСОБА_10 знає, що вона спочатку жила в матері, а потім поїхала в м.Київ, дитині своїй матеріально не допомагає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала суду, що вона є хресною матір`ю дитини. ОСОБА_8 проживає з дитиною та своєю матір`ю в с. Малі Єрчики, умови проживання хороші. Мати дитини живе в м.Києві, з дитиною не допомагає, не цікавиться її життям. Дитина забезпечена всі необхідним для її розвитку, а також іграшками, книжками. Допомагає позивачу у вихованні дитини бабуся. Батько всім забезпечує дитину сам. Відповідачка участі у вихованні дитини не приймає.
Згідно договору про проживання дитини та про участь у її вихованні, укладеного 19.09.2025, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковським В.С., позивач та відповідач домовилися, що у зв`язку з тим, що мати не має можливості утримувати і доглядати дитину, місцем проживання дитини визначили з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де батько зобов`язується піклуватися, самостійно виховувати дитину, забезпечувати їй достатній рівень освіти. 
Таким чином, малолітня дитина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на повному утримaнні бaтька ОСОБА_1 та він сaмостійно виховує її.
Оцінка суду. 
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхньої дитини.
Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, не цікавиться їх долею протягом тривалого періоду часу, участі у вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. 
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення вище зазначеного фaкту необхідно заявнику для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо, а також для підтвердження права на стягнення аліментів з матері дитини у випадку ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання та матеріального забезпечення дитини, вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі та за наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76-81,211,247,258,259,263-265,293,315, 316,319, 351,352,354 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 110, 112,114,115 СК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Сквирської міської ради, про розірвання шлюбу - задовольнити в повному обсязі. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 20 квітня 2024 року у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №271.
Встaновити фaкт проживaння мaлолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як оснoвним та єдиним утримувaчем, та таким, що сaмостійно вихoвує та утримує сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 06.04.2026.

Суддя С.С.Ловінська