Справа № 357/2085/26
1-кп/357/622/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2026 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12026111250000038, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2026, за обвинуваченням 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, 
сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_5 , 
УСТАНОВИВ:
Cтаттею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік) тобто і рослин конопель, включених до таблиці 1 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону. Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці 1 Переліку: діяльність з культивування рослин, включених до таблиці 1 Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 15 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).
Всупереч зазначеним вимогам Закону, ОСОБА_3 , за невстановленими досудовим розслідуванням дати, часу та обставин, знайшов насіння рослин коноплі, які в подальшому незаконно висадив у відкритий грунт на території домоволодіння, що за адресою:   АДРЕСА_2 .
Виявивши рослини коноплі, які проросли, ОСОБА_3 з метою доведення їх до стадії дозрівання, здійснював культивування шляхом догляду, знищення бур`янів, рихлення ґрунту та поливу.
Так, 11.09.2025 в період часу з 22 години 35 хвилин по 04 годину 45 хвилин, працівниками поліції Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області в присутності понятих під час проведення огляду місцевості на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено незаконне вирощування 677 (шістсот сімдесят сім) рослин роду коноплі.
Відповідно до «Списку № 3 рослини, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей» в «Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, рослини роду коноплі, є рослинами, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини.
В підготовочому судовому засдіанні прокурор надав угоду про визнання винуватості, укладену 11.03.2026 між ним, а саме прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності його захисника – адвоката ОСОБА_5 . 
За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 310 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч. 2 ст. 310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин. Сторонами угоди погоджено, що ОСОБА_3 під час судового розгляду беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням на підставі ст. 75 КК України іспитового строку терміном на 1 рік та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вказав на те, що при укладанні угоди про визнання винуватості були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що зможе виконати покладені на нього угодою обов`язки, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. 
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_5 вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено. 
Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди. 
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст. 394, ст. 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.
При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ознаками ч. 2 ст. 310 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 КК України, а саме: незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин. 
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, тому згідно ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів.
При укладені угоди враховано обставину, яка пом`якшуює покарання, передбачену ст. 66 КК України: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено. 
Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, утриманців не має, непрацевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує. 
Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.
Суд враховуючи зазначені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи винного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення, беззаперечне визнання свої винуватості, вважає що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості беззаперечно відповідає інтересам суспільства. 
З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання за вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України. 
Згідно вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні (від 26.09.2025 за № СЕ-19/111-25/58943-НЗПРАП за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів - 3565 грн. 60 коп.; від 25.09.2025 за № СЕ-19/111- 25/58947-НЗПРАП за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів - 2674 грн. 20 коп.; від 21.11.2025 за № СЕ-19/1 11- 25/64443-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетечної експертизи - 1638 грн. 25 коп.; від 21.11.2025 за № СЕ-19/1 11- 25/64444-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетечної експертизи - 2569 грн. 45 коп.; від 21.11.2025 за № СЕ-19/111- 25/64449-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетечної експертизи - 2569 грн. 45 коп.; від 07.01.2026 за № СЕ-19/1 11- 25/76825-НЗПРАП за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів - 2674 грн. 20 коп.; від 20.01.2026 за № СЕ-19/1 11- 25/79239-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетечної експертизи - 810 грн. 02 коп.) у розмірі 16 501,17 грн підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 . 
Цивільний позов не заявлено. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 11.03.2026, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 . 
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. 
На підставі ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази: 
планшет марки SAMSUNG чорного кольору, який відповідно до розписки від 17.12.2025, переданий не відповідальне зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні останнього; 
речовини рослинного походження, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено – канабіс загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) 5119 г, які поміщені у первинне упакування (шість картонних коробок) з відповідними бірками НДЕКЦ МВС України та відповідно до квитанції № 990 передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити;
змиви, які поміщені до паперових конвертів і відповідно до квитанцій №1201, 1205, 1204 передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити;
канабіс масою 1,20 г, що поміщений до паперового конверту та відповідно до квитанції № 44 переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити;
букальний епітелій, що поміщений до паперового пакування та відповідно до квитанції № 58 переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у кримінальному проваджені в сумі 16 501,17 грн (шістнадцять тисяч п`ятсот одну гривню сімнадцять копійок). 
Цивільний позов не заявлено. 
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.
Суддя ОСОБА_6