ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/16997/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області у нездійсненні перерахунку та видачі додаткової довідки про роботу в зоні Чорнобильської АЕС Федоренку Миколі Володимировичу, ІПН НОМЕР_1 , щодо порушенням невиконанням вимог постанови пп. 3 п. 4 Постанови 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для призначення йому пенсії по інвалідності, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в смт.Прип`ять за 26 квітень 1986 року з 02год.10хв. до 26.04.1996 року до 23год. 55хв., що відповідає по часу перебування в зоні Чорнобильської АЕС 09год. 45хв., в розмірі відшкодування фактичних збитків на підставі оновленої довідки до раніше виданої довідки від 08 травня 2012 року №17-14/Ф-68 виданої ВПО УВС Полтавського горісполкому, та не взяття розміру заробітної плати в повній мірі зі збереженим середнім заробітком за період перебування в зоні Чорнобильської катастрофи при оплаті праці за дні роботи в зоні, що становить 06.94 крб. (нуль шість крб., 94 коп., бережений середній заробіток для обрахунку) плюсується з графою (графою 2 нижня частина довідки, оплата праці за дні роботи в зоні), яка становить 323.19 крб. плюсується з резерв в сумі 18.51 крб. (вісімнадцять крб. 51 коп., резерв 1/3 робочого часу), що всього складає-348.64крб., яка ділиться на 1 та множится на 25.4, що становить 8855.46крб. з додаванням до обчисленої заробітної плати 615.0крб. (шість сот п`ятнадцять крб.), за одноразову винагороду умовно перераховану згідно з наказом МВС СССР №149 від 26.05.1986 року та згідно списку особового складу УПО УВД Київського горісполкому за фактичну роботу в зоні відчуження Чорнобильської катастрофі, що становить 9470.46 крб. за 26 квітня 1986 року починаючи з 01 січень 2026 року з урахуванням вже виплачених сум;
- зобов`язати Головне Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області здійснити перерахунок та видати додаткову довідку про суму заробітку в Чорнобильській АЕС для подальшого обрахунку пенсії ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , щодо порушенням невиконанням вимог постанови пп. 3 п. 4 постанови 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в смт. Прип`ять за 26 квітень 1986 року з 02год.10хв., до 26.04.1996 року до 23год55хв. що становить по часу перебування в зоні. Чорнобильської АЕС 09год.45 хв. в розмірі відшкодування фактичних збитків на підставі оновленої довідки до раніше виданої довідки від 08 травня 2012 року №17-14/Ф-68 виданої ВПО УВС Полтавського горісполкому, та не взяття розміру заробітної плати в повній сумі зі збереженим середнім заробітком за період перебування в зоні Чорнобильської АЕС при оплаті праці за дні роботи в зоні в сумі що становить 06.94крб. ( плюсується з графою (графою 2 нижня частина довідки, оплата праці за дні роботи в зоні), яка становить 323.19 крб. плюсується з резерв в сумі 18.51крб. (вісімнадцять крб. 51 коп., резерв 1/3 робочого часу), що. всього складає-348.64крб.,(триста сорок вісім крб. 64 коп.), яка ділиться на 1 та множится на 25.4; що становить 8855.46крб. з додаванням до обчисленої заробітної плати 615.0крб., за одноразову винагороду умовно перераховану згідно з наказом МВС СССР №149 від 26.05.1986 року та згідно списку особового складу УПО УВД Київського горісполкому за фактичну роботу в зоні відчуження Чорнобильської катастрофі, що становить 9470.46 крб. за 26 квітня 1986 року починаючи з 01 січень 2026 року з урахуванням вже виплачених сум. 
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що ОСОБА_1 звернувся Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області про видачу оновленої довідки про грошове забезпечення під час перебування в зоні Чорнобильської АЕС. Листом від 08.09.2025 № 01-01-04-Ф-429/61-16 Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області повідомило про відсутність підставі для видачі довідки. 
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що відповідно до п. 3 п.п 4 постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 (зі змінами), у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу). Отже, Головним управлінням було видано Позивачу довідку, на підставі якої останньому здійснювалося нарахування та видачі пенсії. Головне управління ДСНС України у Полтавській області не є органом, до компетенції якого належить перерахунок пенсій.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 20.08.2019.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 позивач є особою з ІІ групою інвалідності, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни
Позивачу, ОСОБА_1 , 08.05.2012 року було видано довідку № 17-14/Ф-68 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження з 26 квітня по 26 квітня 1986 року по місцю роботи ВПО УВС Полтавського виконкому на посаді інспектора СВПЧ-1, посадовий оклад – 95,00 крб, звання – 110,00 крб, виплачена заробітна плата в сумі 67,77 крб., з урахуванням коефіцієнта 4, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7.
Довідка відповідає формі Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, що затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 03.09.2012 № 536 та, окрім іншого, містить інформацію про: збережений середній заробіток Позивача за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 1986 році – 6,94,
дані про оплату праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження – 27,32, премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження в 1986 році, а саме: 18,51 - резерв 1/3 робочого часу з виплатою денної ставки посадового окладу та окладу за звання, умовно перерахованого згідно листа МНС від 13.04.2012 року № 03-3654/201, 615,01 – одноразова винагорода, умовно перерахована згідно наказу МВС СССР від 26.05.1986 року № 0149 та згідно списку особового складу УПО УВД Київського горісполкома. Загальна сума довідки складає 667,77.
ОСОБА_1 звернувся Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області про видачу оновленої довідки про грошове забезпечення під час перебування в зоні Чорнобильської АЕС. Листом від 08.09.2025 № 01-01-04-Ф-429/61-16 Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області повідомило про відсутність підставі для видачі довідки. 
Позивач вважає протиправними дії Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області щодо невидачі додаткової довідки про грошове забезпечення під час перебування в зоні Чорнобильської АЕС, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб`єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом управлінських функцій поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
В Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд відзначає, що право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV) (який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; далі за текстом - Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ).
Відносно заявника підстави для призначення пенсії визначені нормами ст.54 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", де указано, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
За правилом ч.1 ст.56 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб": до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком №1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.
Як то передбачено ст.57 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.
Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення: менше 12 місяців, - заробітна плата (дохід) визначається шляхом поділу загальної суми заробітної плати (доходу) за календарні місяці роботи на кількість зазначених місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - заробітна плата (дохід) визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - заробітна плата (дохід) визначається за відповідний календарний місяць з додаванням до заробітної плати (доходу) на основній роботі.
Для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.602 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення пенсій провадиться відповідно до законодавства, чинного на час звернення особи за призначенням пенсії. Перерахунок пенсій проводиться відповідно до законодавства, чинного на час проведення перерахунку пенсії. Рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, прийняте уповноваженою посадовою особою територіального органу Пенсійного фонду України, може бути оскаржено в адміністративному порядку до керівника цього органу Пенсійного фонду України, а в разі відмови у задоволенні скарги - до органу Пенсійного фонду України вищого рівня та/або в судовому порядку. Порядок оскарження рішень, передбачених частиною другою цієї статті, визначається правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру". Виплата, припинення та поновлення виплати пенсій здійснюються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом та Законом України "Про адміністративну процедуру".
Тож, підстави для призначення пенсії заявнику визначені нормами ст.54 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", правила обчислення заробітку для призначення пенсії деталізований приписами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (затверджений постановою КМУ від 23.11.2011 за №1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; далі за текстом - Порядок 1210), а процедури розгляду питань з приводу призначення пенсії регламентовані приписами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру".
Суд відмічає, що заробітна плата найманого працівника згідно з ст.1 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР "Про оплату праці" та ст.94 Кодексу законів про працю України та грошове забезпечення атестованого спеціальним званням співробітника органів внутрішніх справ Української РСР чи органів внутрішніх справ України мають однаковий режим правового захисту та ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.233 Кодексу законів про працю України, але сутнісно різні правила обчислення, зумовлені правовою природою суспільних відносин з приводу проходження публічної служби в органах правопорядку. 
Порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки з 26 квітня 1986 року неодноразово змінювався.
Так, спочатку оплата праці регулювалася постановою ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 (на яку посилається позивач), тобто проводилися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.
Надалі, враховуючи складність та напруженість у роботі по ліквідації наслідків аварії для більш суттєвої компенсації робітникам за вказану роботу та втрату працездатності, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки, проводиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і оклад за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувалися на одинарний посадовий оклад. В даному розпорядженні не визначено, що для вказаного розрахунку беруться оклади збільшені на 100%, на що посилається в позові позивач.
Крім того, відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06 січня 1988 року №12-р) виплата військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, грошове утримання проводилось у подвійному розмірі посадових окладів і окладів за військове чи спеціальне звання. В разі збереження за основним місцем штатної служби грошового утримання показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.
Таким чином, позивачу належало до виплати саме грошове утримання (грошове забезпечення), а не заробітна плата, про що свідчать відповідні записи в особовому рахунку за 1986 рік.
Крім того, на час виникнення спірних правовідносин правила нарахування і виплати позивачу грошового утримання визначались нормами Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090.
Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі.
Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу четвертого пункту 1 Постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195.(абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Пунктами 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української PCP від 10 червня 1986 року № 2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки.
З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 07 травня 1986 року № 524-156, абзац другий пункт 1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.
З 23 травні 1986 року Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17 травня 1986 року для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).
В разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження становився менше на одиницю. В іншому випадку розмір виплати не буде відповідати вимогам вищезазначеного Розпорядження.
Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, підпунктів 4 і 5 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 року № 207-7 працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, встановлено додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% часової тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.
Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.
Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок немає.
Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час.
Згідно пункту 12 Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.
Крім того, відповідно до пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 року № 778 для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.
При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.
Також, відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.
Як вбачається з розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р “Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища”, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 р.р. дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Як вбачається з п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі заявника за відповідний період.
Пунктом 10 узагальнюючого листа Міністерства праці України від 24 квітня 1997 року № 06-1695 "Про оплату праці громадян, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в 1986-1990 р.р." за погодженням з Федерацією профспілок України роз`яснюється, що грошове утримання в підвищених розмірах особам начальницького складу виплачувалося, виходячи з посадових окладів та окладів за спеціальне звання. Усі інші надбавки, підвищення і компенсації, що виплачувалися за основним місцем роботи, нараховувалися тільки на одинарний посадовий оклад.
Відповідно до пункту 3 наказу МВС СРСР № 0189 посадові оклади, підвищені в подвійному розмірі, але без урахування кратності виплачувались військовослужбовцям, призваним на збори. Виплата з посадових окладів збільшених у 2 рази та ще з урахуванням кратності нормативними документами не передбачена. Це саме зазначено у постанові від 07.04.1986 року № 524-156.
Судом установлено, що заявник проходив внутрішню службу в органах Міністерства внутрішніх справ Української РСР на посаді старшого пожежного у званні молодшого сержанта внутрішньої служби, а відтак належав до осіб рядового складу органів внутрішніх справ, які перебували у публічно-службових правовідносинах, а не у трудових відносинах.
У зв`язку з цим заявнику встановлювався місячний посадовий оклад, що визначав розмір денної, а не погодинної тарифної ставки.
Згідно з нормативними актами, чинними у 1985-1987 роках, щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які проходили внутрішню службу, оплата за роботу у вихідні та святкові дні не здійснювалася, а преміювання не проводилося, якщо інше прямо не передбачалося відповідними нормативними документами МВС СРСР.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата є винагородою за виконану роботу, яка виплачується працівникові за трудовим договором, тоді як заявник перебував не у трудових, а у службових правовідносинах внутрішньої служби у МВС Української РСР.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ СРСР (затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 29.07.1991 № 114) особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.
Тож, норми Кодексу законів про працю Української РСР не поширювались на осіб, які проходили внутрішню службу в органах внутрішніх справ, у тому числі щодо режиму робочого часу, порядку оплати праці у вихідні та святкові дні.
Натомість, правила проходження служби особами рядового і начальницького складу органів МВС Української РСР регламентувались спеціальним законодавством та відомчими нормативними актами (зокрема Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 29.07.1991 № 114; постановою від 07.04.1986 № 524-156 та постановою Ради Міністрів Української РСР від 10.06.1986 № 207, якими встановлювалися особливі умови грошового забезпечення осіб, залучених до виконання завдань у зоні відчуження ЧАЕС), а не нормами трудового законодавства, на відміну від працівників підприємств, установ та організацій, з якими укладався трудовий договір відповідно до КЗпП Української РСР (нині — КЗпП України).
Суд нагадує, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 1 зазначеного Порядку визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Позивачу, ОСОБА_1 , 08.05.2012 року було видано довідку № 17-14/Ф-68 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження з 26 квітня по 26 квітня 1986 року по місцю роботи ВПО УВС Полтавського виконкому на посаді інспектора СВПЧ-1, посадовий оклад – 95,00 крб, звання – 110,00 крб, виплачена заробітна плата в сумі 67,77 крб., з урахуванням коефіцієнта 4, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7.
Довідка відповідає формі Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, що затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 03.09.2012 № 536 та, окрім іншого, містить інформацію про: збережений середній заробіток Позивача за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 1986 році – 6,94,
дані про оплату праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження – 27,32, премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження в 1986 році, а саме: 18,51 - резерв 1/3 робочого часу з виплатою денної ставки посадового окладу та окладу за звання, умовно перерахованого згідно листа МНС від 13.04.2012 року № 03-3654/201, 615,01 – одноразова винагорода, умовно перерахована згідно наказу МВС СССР від 26.05.1986 року № 0149 та згідно списку особового складу УПО УВД Київського горісполкома. Загальна сума довідки складає 667,77.
У силу спеціального застереження п.8 Порядку №1210 в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.
Стосовно вимоги заявника про спонукання суб`єкта владних повноважень до внесення змін до розпорядчих документів про нарахування заявникові грошового забезпечення за 1986-1987 роки суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

За змістом ч.2 ст.101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Натомість, правила проходження публічної служби в органах внутрішніх справ були визначені нормами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (затверджене постановою КМУ від 29.07.1991р. №114; далі за текстом - Положення №114) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973р. №778).
Органи Міністерства надзвичайних ситуацій України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій не є компетенційними правонаступниками органів пожежної охорони системи МВС Української РСР та органів пожежної охорони системи МВС України в частині грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.
Відтак, застосовуючи положення наведених норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що територіальний орган цивільного захисту не наділений повноваженнями видавати розпорядчі акти щодо грошового забезпечення осіб, які проходили публічну службу в органах МВС Української РСР чи органах МВС України, оскільки такі особи перебували у службово-правових відносинах з іншим суб`єктом владних повноважень, а саме з відповідним органом внутрішніх справ, у системі якого вони проходили службу.
Органи та підрозділи цивільного захисту (у тому числі ДСНС та її територіальні органи) є іншими суб`єктами публічної адміністрації, які були створені значно пізніше та не є правонаступниками органів МВС СРСР у частині службових повноважень щодо осіб внутрішньої служби.
Тож, такі органи не мають ані правових, ані фактичних підстав для втручання у вже врегульовані службові правовідносини, зокрема у спосіб видання наказів про перерахунок грошового забезпечення особам, які ніколи не перебували з ними у службових відносинах.
Таким чином, відсутність у територіального органу цивільного захисту повноважень щодо видання наказів стосовно грошового утримання (забезпечення) осіб, які проходили службу в органах Міністерства внутрішніх справ, унеможливлює задоволення вимог про зобов`язання такого органу здійснити перерахунок грошового забезпечення та видати відповідні довідки чи накази.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування приватною особою новоствореного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем – суб`єктом владних повноважень.
При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).
Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було реалізовано управлінську функцію у формі відмови, втіленої у письмовому листі. Подія вчинення суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах бездіяльності матеріалами справи не підтверджена, що призводить до відмови у позові за цією вимогою.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення при розгляді нового Звернення та навпаки – не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.
Позивач звільнений від сплати судового збору, отже підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області (вул. Решетилівська, 26/1, м.Полтава, Полтавська область, код ЄДРПОУ 38610079) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко