Справа № 946/96/26
Провадження № 3/946/229/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року  місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бортейчук Ю.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, отримані від Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.01.2026 серії ЕПР1 № 562109, 08.01.2025 року о 17 годині 42 хвилини в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області по вул. Ізмаїльська, буд. 202, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Toyota RAV4» номер транспортного засобу НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.
В судове засідання притягуваний ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події складу правопорушення, у якому суду пояснив, що з відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, долучених до матеріалів справи, на місці зупинки транспортного засобу він реалізував своє законне право на незгоду з проходженням огляду за допомогою технічного приладу на місці та чітко, без жодних двозначностей заявив про свій намір пройти огляд у закладі охорони здоров`я. На підтвердження його згоди працівниками поліції було виписано та вручено йому відповідне направлення до закладу охорони здоров`я. Отже, жодної відмови від самої процедури медичного огляду з його боку не надходило. Конфліктна ситуація, яку поліцейські штучно кваліфікували як «відмову», виникла виключно через розбіжності щодо способу забезпечення його прибуття до закладу охорони здоров`я. Отримавши направлення, він повідомив інспекторів поліції про готовність слідувати до закладу охорони здоров`я. При цьому, спочатку він вважав, що може зробити на власному транспортному засобі, але поліцейські повідомили, що відстороняють його від керування та він не може поїхати за кермом. У зв`язку з цим, він попередив поліцейським, що викликав іншу особу, яка має посвідчення водія відповідної категорії, для прийняття керування його транспортним засобом, щоб уникнути його залишення транспортного засобу без нагляду на проїжджій частині. Таким чином, його прохання дочекатися прибуття іншого водія для транспортування його автомобіля (після чого він мав намір слідувати до лікарні у власному авто у супроводі поліцейського екіпажу) є виключно правомірною та соціально відповідальною поведінкою. Такі його дії жодним чином не свідчили про намір ухилитися від огляду.
Працівники поліції розцінили його пропозицію як «відмову», наполягаючи на тому, що він зобов`язаний негайно залишити свій транспортний засіб та здійснити поїздку до закладу охорони здоров`я виключно в якості пасажира їхнього службового автомобіля. Така вимога є незаконною та такою, що перевищує дискреційні повноваження поліції. Згідно з пунктом 9 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735, поліцейський «забезпечує доставку» цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Термін «забезпечення доставки» означає організацію процесу таким чином, щоб особа опинилася в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж через дві години, а не обов`язок поліції здійснювати примусове доставлення громадянина у службовому автомобілі, особливо за наявності альтернативних, безпечних та законних шляхів прибуття (шляхом супроводу його авто, за кермом якого перебуває інша особа). Після складання незаконного протоколу поліцейські покинули місце зупинки, свідомо відмовившись від подальшого забезпечення огляду. З метою демонстрації своєї законослухняності та стійкого наміру пройти освідування, він, дочекавшись прибуття викликаної особи (яка сіла за кермо його авто), негайно та самостійно прибув до закладу охорони здоров`я із виданим йому направленням. Проте лікар медичного закладу відмовив йому у проведенні огляду через відсутність працівника поліції, оскільки згідно з пунктом 2 Розділу III Інструкції № 1452/735, огляд водія в закладах охорони здоров`я проводиться виключно у присутності поліцейського. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка має джерельне значення для України, провадження за статтею 130 КУпАП за своєю суворістю прирівнюється до кримінального обвинувачення. Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд не має права конструювати наявність у особи прямого умислу на ухилення від огляду, якщо об`єктивні докази (відеозаписи) фіксують лише дискусію щодо реалізації прав за статтею 266 КУпАП. Підсумовуючи викладене, вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення (факт відмови), відсутня суб`єктивна сторона (прямий умисел на ухилення), а сама процедура зірвана через бездіяльність працівників поліції. 
На підставі викладеного просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того просив допитати у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суб`єкт правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.01.2026 року о 17 годині 42 хвилини в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області по вул. Ізмаїльська, буд. 202, керував автомобілем марки «Toyota RAV4» номер транспортного засобу НОМЕР_1 та був зупинений нарядом патрульної поліції, який попросив у водія документи для перевірки та згодом запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Так, суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» встановлені підстави зупинки поліцейським транспортних засобів, зокрема у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
До матеріалів справи працівниками поліції не долучено постанови про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , в якому було б відображено причину зупинки його транспортного засобу під керуванням останнього.
Факт наявності інших передбачених ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» підстав зупинки транспортного засобу матеріали справи також не містять.
Зупинка транспортного засобу з порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» (без передбачених законодавством підстав), відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), сформульованої Європейським союзом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», недопустимими є всі наступні докази, отримані внаслідок зупинки транспортного засобу, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення – постанова суду.
Таким чином, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.
Також, як вбачається з відеозапису доданого до матеріалі в справи, притягуваний не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі, отримав від поліцейських направлення для такого проходження, проте зазначив, що згодний проїхати до медичного закладу на своєму автомобілі, після того, як прибуде особа, яка замінить його за кермом належного йому транспортного засобу та у супроводі поліції він згодний проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Згідно з пунктом 9 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто,  поліцейські супроводжують особу до медичного закладу, але не дозволяють керувати власною машиною в цей момент, оскільки особа вже відсторонена від керування за підозрою у правопорушенні. До місця зупинки, притягуваним було викликано особу, яка повинна була замінити його за кремом його автомобіля, така особа прибула майже одразу, але поліцейський все одно вирішили складати протокол відносно притягуваного.
Термін «забезпечення доставки» означає організацію процесу таким чином, щоб особа опинилася в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж через дві години, а не обов`язок поліції здійснювати примусове доставлення громадянина у службовому автомобілі, особливо за наявності альтернативних, безпечних та законних шляхів прибуття, шляхом супроводу авто притягуваного, за кермом якого перебуває інша особа.  
Відповідно до розділу 1 п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 р. за №1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Як вбачається з п. 1, 2, 3, 4 6, 7, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103:
- огляд водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності відповідних ознак, на місці зупинки транспортного засобу здійснює поліцейський за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та МВС в присутності двох свідків;
-водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я;
- поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав;
Проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.
Лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП. Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Одеського апеляційного суду, викладеною у постановах по справам № 946/4461/22 від 19.09.2022 року, № 501/1860/22 від 18.10.2022 року, № 522/19976/22 від 07.11.2022 року, № 947/4247/22 від 16.01.2023 року, № 947/22946/22 від 07.03.2023 року.
Таким чином, законодавством визначена чітка процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка вимагає від уповноваженого суб`єкта, в даному випадку працівника поліції, у разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, та лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, останній зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. І лише у разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, скласти протокол за порушення п. 2.5 ПДР. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог встановленої процедури, вважається недійсним.
Стосовно клопотання притягуваного про виклик свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд доходить висновку щодо відмови у його задоволенні, оскілки матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності в діях притягуваного ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).
Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.
В практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість, тобто коли внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.
Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).
Після проведення аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст.62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням розбіжностей в фактах викладених в матеріалах справи та доказах наданих притягуваним, що викликає сумніви щодо доведеності вини особи притягуваної до адміністративно відповідальності, суд доходить висновку щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . 
Суд зважає, що відповідно до вимог абзацу 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Викладені обставини, досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що в даному випадку не надано доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом с ознаками алкогольного сп`яніння та доведено недодержання порядку зупинки транспортного засобу відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», також доведено недодержання порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266, 266-1 КУпАП та вимог Інструкції.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме, ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Наведене викликає сумнів щодо винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаних норм права трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
Керуючись ст.130, 247, 283 285 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: 	Ю.Ю.Бортейчук