ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/60/24 	

Господарський суд Житомирської області у складі: 
судді Шніт А.В. 
секретар судового засідання Толстокарова І.С.

за участю представників сторін:
прокурор: Бондарчук Л.Г., посв. №071147 від 01.03.2023;
від позивача: не з`явився; 
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 2: Касянчук В.П., ордер серія АМ №1079051 від 15.02.2024; 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби 
до 1) Комунального некомерційного підприємства "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради
2) Фізичної особи - підприємця Чорної Марини Євгенівни 
про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 287 400,00грн 

Процесуальні дії по справі.
Виконувач обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради та Фізичної особи - підприємця Чорної Марини Євгенівни про визнання недійсним договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №313 від 12.10.2020 та стягнення 287 400,00грн.
В якості правових підстав прокурор посилається, зокрема, на ст.3, 13, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.1, 3, 7, 17 Закону України "Про публічні закупівлі", ст.1, 6, 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст.2, 7 Закону України "Про засади внутрішньої і зовнішньої політики".
Ухвалою суду від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу та строку їх усунення.
23.01.2024 за вх.№1134 до суду від виконувача обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї додатками.
Ухвалою від 29.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання.
15.02.2025 за вх.№2418 на адресу суду надійшли пояснення позивача по суті заявлених позовних вимог. 
Ухвалою від 29.02.2024 суд відклав підготовче засідання на 26.03.202024 о 12:00.
26.03.2024 за вх.№4550/24 до суду надійшов відзив відповідача-2 на позовну заяву.
Ухвалою від 26.03.2024 суд серед іншого продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 25.04.2024 о 11:00.
11.04.2024 за ах.№5474/24 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою від 25.04.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/60/24 до судового розгляду по суті; призначив судове засідання на 04.06.2024 о 10:00.
В подальшому, протокольними ухвалами суд неодноразово оголошував перерви в судовому засіданні, зокрема 12.11.2024 до 17.12.2024.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шніт А.В., судове засідання 17.12.2024 о 16:00 не відбулося.
Ухвалою від 26.12.2024 суд призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 28.01.2025 о 14:15.
27.01.2025 за вх.№ 01-44/250/25 суд отримав від представника відповідача-2 заяву про зупинення провадження у справі №906/60/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи № 922/3456/23.
Ухвалою від 28.01.2025 суд продовжив строк розгляду справи по суті та відклав розгляд справи по суті на 11.03.2025 о 10:00.
Протокольною ухвалою від 11.03.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 17.04.2025 о 10:00.
В судовому засіданні 17.04.2025 прокурор заперечив щодо зупинення провадження по даній справі.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні підтримав заяву про зупинення провадження у справі №906/60/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи № 922/3456/23.
Ухвалою від 17.04.2025 суд задовольнив клопотання представника Фізичної особи - підприємця Чорної Марини Євгенівни від 27.01.2025 (вх.№01-44/250/25 від 27.01.2025) про зупинення провадження у справі та зупинив провадження справі №906/60/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23. 
В подальшому, суд встановив, що Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду винесено постанову від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.
Ухвалою від 21.01.2026 суд поновив провадження у справі №906/60/24; призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 10.02.2026 о 09:30.
В судовому засіданні 10.02.2026 прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Повідомила, що рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.08.2023 є чинним.
Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позову з урахування постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 по справі № 922/3456/23 (п. 90, 91, 94, 95, 96, 100 ,103, 105, 114, 115) та постанови від 13.11.2024 у справі №911/934/23 (п.103, 105). Посилаючись на позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню.
Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином шляхом надсилання ухвали суду від 21.01.2026 до їх електронних кабінетів в системі "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листі (а.с.220 на звороті -221).
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст.2, ч.1, 2 ст.3, ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень", суд зазначає, що сторони мали доступ до судових рішень та мали можливість ознайомитись з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Отже, сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце засідання суду в справі №906/60/24.
Згідно з п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка представників позивача та відповідача-1 в судове засідання не визнана обов`язковою, суд вважає, що їх відсутність не перешкоджатиме розгляду справи.
Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надав, тому справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.
В судовому засіданні 10.02.2026 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення. 

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на порушення норм чинного законодавства про захист економічної конкуренції під час здійснення процедури публічних закупівель, внаслідок якої укладено оспорюваний договір.
Позивач згідно письмових пояснень вважає, що прокурором не доведено а ні факту бездіяльності позивача, а ні права звертатися до суду з даним предметом позову в інтересах позивача.
Відповідач-1 правом подання письмового відзиву на позовну заяву відповідно до ст.165 ГПК України не скористався.
Відповідач-2 заперечуючи проти позову вказує, що умови оспорюваного договору виконані його сторонами у повному обсязі, а сам факт вчинення учасниками торгів порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у закупівлі, встановлений Рішенням Антимонопольного комітету України, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Також, відповідач-2 зазначає, що за порушення, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Рішенням Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на учасників торгів накладено штраф, зокрема, на ФОП Чорна М.Є. та ФОП Кучерова Л.О., по 68 000,00грн на кожного. Отже, ФОП Чорною М.Є. понесено відповідальність за вчинене нею порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Тобто, інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено шляхом накладення штрафу на учасників закупівель, які порушили законодавство про захист економічної конкуренції, та заборони таким учасникам брати участь у процедурах закупівлі упродовж наступних трьох років.
Відповідач-2 вважає, що доводи прокурора про те, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільства, вчинений на шкоду інтересам держави - є необґрунтованим та безпідставним. А тому підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно відповіді на відзив прокурор заперечує проти наведених доводів відповідача-2 та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
08.08.2020 Комунальним некомерційним підприємством "Андрушівська центральна районна лікарня" Андрушівської районної ради (надалі - Лікарня, відповідач 1) в електронній системі закупівель оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів (UA-2020-08-28-002563-b) за предметом закупівлі "Паливна деревина (дрова)" в кількості 650 метрів кубічних з очікуваною вартістю 300 000,00грн (надалі - Торги) (а.с.10).
Участь у Торгах за вказаним оголошенням прийняли 3 учасники (а.с.11-14):
- Фізична особа-підприємець Кучерова Любов Олексіївна (надалі - ФОП Кучерова Л.О.) із пропозицією 279 200,00грн;
- Фізична особа-підприємець Чорна Марина Євгеніївна (надалі - ФОП Чорна М.Є., відповідач 2) із пропозицією 287 400,00грн;
- Державне підприємство "Попільнянське лісове господарство" (надалі - ДП "Попільнянське лісове господарство") із пропозицією 299 500,00грн.
В ході електронного аукціону, який відбувся 15.09.2020 всі учасники свої первинні цінові пропозиції не знижували, відтак їх конкурентного здешевлення не відбулося.
Згідно з протоколом засідання тендерного комітету Лікарні про відхилення переможця аукціону з відкритих торгів від 17.09.2020, тендерну пропозицію ФОП Кучерової Л.О. відхилено у зв`язку із ненаданням підтвердження права на проведення торгової діяльності (гуртової торгівлі). Крім того, тендерним комітетом Лікарні отримано від цього учасника лист, датований 17.09.2020, №17/9 про відмову від підписання договору стосовно даної закупівлі (а.с.15-16).
Протоколом тендерного комітету про визначення переможця процедури відкритих торгів та намір укласти договір від 17.09.2023, який опубліковано в системі Prozorro 29.09.2020, визначено ФОП Чорну М.Є. переможцем торгів (а.с.17). У зв`язку з цим між відповідачами укладено договір №313 від 12.10.2020 (надалі - Договір) на загальну суму 287400,00грн (а.с.20-21).
За умовами до пункту 1.1. Договору учасник зобов`язується у жовтні-грудні 2020 року поставити Замовникові товари (виконати роботи або надати послуги, зазначені у Договорі), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари (роботи або послуги), а саме - паливну деревину (код 03413000-8) - першої групи (твердих порід) обсягом 480 (чотириста вісімдесят) метрів кубічних; другої групи (сосна, ясень) обсягом 170 (сто сімдесят) метрів кубічних.
Ціна цього Договору становить 287 400,00грн без ПДВ (п.3.1. Договору).
Договір діє з дня підписання його Сторонами по 31.12.2020 (п.10.1. Договору).
Додатком до Договору є специфікація, якою визначено найменування Товару (деревина паливна), його характеристика, кількість та ціна (перша група - твердих порід у кількості 480 м.куб, ціна за 1 м.куб. без ПДВ - 450,00грн; друга група - сосна, ясень у кількості 170 м.куб., ціна за 1 м.куб. без ПДВ - 420,00грн). Загальна вартість Товару становить 287 400,00грн (а.с.21 на звороті).
Відповідно до виписок по рахунку від 15.10.2020, від 30.10.2020, від 19.11.2020 та видаткових накладних №0001 від 13.10.2020, №0003 від 28.10.2020, №0002 від 18.11.2020 на виконання умов договору Лікарня сплатила на користь ФОП Чорної М.Є. 287 400,00грн, а ФОП Чорна М.Є. в свою чергу передала Лікарні Товар, передбачений умовами договору, на загальну суму 287 400,00грн (а.с.22-24 на звороті).
Наказом Андрушівської міської ради Житомирської області №4 від 23.12.2020 змінено засновника комунальних підприємств, установ та закладів вказаної ради, а саме: з "Андрушівська районна рада" на "Андрушівська міська рада" (а.с.25).
Прокурор вказує, що зазначена закупівля супроводжувалася грубим порушенням принципів добросовісної конкуренції внаслідок вчинення її учасниками антиконкурентних узгоджених дій, що призвело до спотворення результатів торгів, та за що останні були притягнуті до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Так, рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Відділення АМКУ) №60/93-р/к від 21.08.2023 (надалі - Рішення) у справі №103/60/105-рп/к.21 констатовано, що ФОП Кучерова Л.О. та ФОП Чорна М.Є. під час участі в процедурі закупівлі "Паливна деревина", яка проводилася Лікарнею, вчинили порушення, передбачене п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (а.с.31-39).
За допущені порушення при проведенні вказаної закупівлі на ФОП Кучерову Л.О. та ФОП Чорну М.Є. накладено штрафи у розмірі 68 000,00грн на кожну (п.2, 3 резолютивної частини Рішення).
Як зазначено в позові, Рішення Відділення АМК у двохмісячний строк до господарського суду ані ФОП Чорною М.Є., ані ФОП Кучеровою Л.О. не оскаржено, відтак останнє наразі набрало чинності. Антиконкурентними узгодженими діями ФОП Чорної М.Є. під час проведення Лікарнею закупівлі деревини усунуто конкуренцію та недобросовісно отримано право на укладення Договору.
За наведених обставин прокурор звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним договору №313 від 12.10.2020 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти та стягнення з відповідачів 287 400,00грн.

Висновки щодо обґрунтувань підстав звернення прокуратури з позовом у справі.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.1, 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Так, за змістом ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Відповідно до норм Закону України "Про публічні закупівлі" та Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Держаудитслужба, повноваження якої на території Житомирської області виконуються Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області.
В матеріалах справи наявний лист Бердичівської окружної прокуратури №50-90-5484 від 23.11.2023, адресований Північному офісу Держаудитслужби та Управлінню Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, в якому наведено виявлені порушення вимог законодавства про закупівлі внаслідок вчинення ФОП Чорною М.Є. та ФОП Кучеровою Л.О. антиконкурентних узгоджених дій, що призвели до спотворення результатів публічних торгів, та доведено до відома останніх щодо необхідності вжиття заходів для захисту порушених інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору про закупівлю та стягнення грошових коштів, отриманих за ним (а.с.40-41).
Листом №260615-17/3400-2023 від 29.11.2023 Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області повідомило прокуратуру про відсутність правових підстав для вжиття заходів про визнання недійсним договору про закупівлю та стягнення грошових коштів, отриманих за ним, так як ФОП Чорна М.Є. не є підконтрольним йому суб`єктом господарювання (а.с.42-43).
В позові вказано, що Північний офіс Держаудитслужби відповіді на час підготовки позовної заяви на адресу окружної прокуратури не надсилав. А з наведеного вище листа органу державного фінансового контролю вбачається відсутність наміру на здійснення судового захисту порушених інтересів держави, яка мотивується, насамперед, відсутністю на це нормативно визначеної компетенції.
26.12.2023 Бердичівська окружна прокуратура надіслала повідомлення за №50-90-6078вих-23 до Північного офісу Держаудитслужби, в якому повідомила про звернення до суду з даним позовом (а.с.51).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи наведене, підстави та предмет позову органу прокуратури, суд приходить до висновку про правомірність звернення Бердичівської окружної прокуратури до суду з даною позовною заявою в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Схожий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.
Суд зазначає, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду 19.12.2025 переглянув у касаційному порядку рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/3456/23 про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів (до закінчення розгляду вказаної справи суд зупиняв провадження у справі № 906/60/24).
Перед Верховним Судом у справі № 922/3456/23 постало питаннями чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини третьої статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону "Про захист економічної конкуренції").
Приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, об`єднана палата у постанові від 19.12.2025 дійшла, зокрема, таких висновків:
« 74. Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. »
« 91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. »
« 100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. »
При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. »
З огляду на положення ч.4 ст.236 ГПК України суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі № 922/3456/23, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсними договорів, стягнення коштів на підставі частини третьої статті 228 ЦК України).
Суд зазначає, що звертаючись до суду із позовом у справі №906/60/24 прокурор стверджує, що договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №313 від 12.10.2020, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечать інтересам держави та суспільства з умислу Фізичної особи - підприємця Чорної Марини Євгенівни, а кошти сплачені на його виконання стягненню з Фізичної особи - підприємця Чорної Марини Євгенівни на користь Комунального некомерційного підприємства "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради в сумі 287 400,00грн, а з Комунального некомерційного підприємства "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради одержані за рішення суду 287 400,00грн в дохід держави на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Прокурор, як підставу для визнання недійсним договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №313 від 12.10.2020, посилається на рішенням адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/93-р/к від 21.08.2023 у справі №103/60/105-рп/к.21, яким встановлено, що під час проведення закупівлі UA-2020-08-28-002563-b, її учасниками ФОП Кучеровою Л.О. та ФОП Чорною М.Є. вчиннене порушення, передбачене п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю (а.с.31-39).
Однак суд зазначає, що прокурор у цій справі не довів, що: 1) спірний правочин (договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №313 від 12.10.2020) за своєю суттю є протиправними, спрямованими на порушення інтересів держави та суспільства; 2) внаслідок укладення спірних правочинів держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості.
Натомість в матеріалах справи наявні докази виконання сторонами договору своїх зобов`язань в повному обсязі, а саме, згідно виписок по рахунку від 15.10.2020, від 30.10.2020 та від 19.11.2020 Лікарня сплатила на користь ФОП Чорної М.Є. 287 400,00грн, а ФОП Чорна М.Є. згідно видаткових накладних №0001 від 13.10.2020, №0003 від 28.10.2020, №0002 від 18.11.2020 передала Лікарні Товар, передбачений умовами договору, на загальну суму 287 400,00грн (а.с.22-24 на звороті).
Матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників закупівлі, які могли б задовольнити потреби замовника за меншою ціною, або більш вигідних для замовника цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що товар за договором, укладеним за результатом відкритих торгів, було поставлено із завищенням цін. 
Отже, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у п.95 постанови від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 зазначила, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси, тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини третьої статті 228 ЦК України.
Суд звертає увагу на те, що лише сам встановлений рішенням АМК факт вчинення ФОП Кучеровою Л.О. та ФОП Чорною М.Є. порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсними як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №313 від 12.10.2020 та стягнення 287 400,00грн не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат. 
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання до господарського суду даного позову Житомирською обласною прокуратурою сплачено судовий збір в сумі 6 995,00грн (а.с. 52).
Зважаючи на відмову в задоволенні позову, сплачений судовий збір покладається на Житомирську обласну прокуратуру. 

Керуючись статтями 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд  
ВИРІШИВ: 

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складено: 19.02.26 

Суддя Шніт А.В. 

Надіслати: 
1 - Бердичівській окружній прокуратурі (через електронний суд)
2 - Житомирській обласній прокуратурі (через електронний суд)
3 - Північний офіс Держаудитслужби (через електронний суд)
4 - КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради (через електронний суд)
5 - Фізичній особі - підприємцю Чорній Марині Євгенівни (рек. з пов.) /РНОКПП НОМЕР_1 / та на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 
6 - на електронну пошту представника відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2