П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Київ

Справа № 760/15360/24
Провадження №22-ц/824/547/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

суддя-доповідач Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська
монолітно-будівельна компанія»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року, постановлену у складі судді Верещінської І.В., -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Українська монолітно-будівельна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора .
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 15 січня 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «Українська монолітно-будівельна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - задоволено.
Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомості - однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 ..
Заборонено ОСОБА_2 , укладати договори та інші угоди, які можуть призвести до передачі однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000 у володіння та/або користування третім особам, укладати угоди щодо передачі майна у заставу (іпотеку) та/або будь-який інший вид забезпечення виконання зобов`язань перед третіми особами, здійснювати переобладнання, перепланування, зміни конструктивних елементів однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2553533580000.
У липні 2025 року представник позивача звернувся до суду з заявою про заміну способу забезпечення позову на новий, а саме: накласти арешт на квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 ..
В обґрунтування заяви зазначив, що 05 травня 2025 року позивачем (стягувачем) було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з копією ухвали до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Повідомленням від 16 травня 2025 року виконавчий документ - ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року справі № 760/5360/24- було повернуто стягувачу без прийняття до виконання.
Таке рішення державним виконавцем було обґрунтовано зокрема тим, що в ухвалі відсутній чіткий кінцевий перелік органів та осіб, яким необхідно заборонити вчиняти дії, що є перешкодою у виконанні ухвали суду. Таким чином, ухвала суду фактично не виконана, що створює ризик відчуження спірного майна третім особам. Такий ризик є реальним і продовжує існувати, що істотно ускладнює, а в окремих випадках - може унеможливити ефективне виконання судового рішення у справі в разі задоволення позову.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року заяву представника позивача про зміну заходу забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «Українська монолітно-будівельна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора задоволено.
Змінено захід забезпечення позову, застосований ухвалою суду від 15 січня 2025 року в частині заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомості однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 на інший, -
накладено арешт на квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наразі є наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову, про який просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, через потенційну можливість відповідача відчужити це майно на користь третіх осіб. Отже, для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі, якщо таке буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заяву про зміну способу забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає про те, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, оскільки за час перебування справи в суді з березня 2024 рок по липень 2025 року за відсутності заходів забезпечення позову жодні ризики та підстави для їх застосування не виникали, а позивачем жодного разу не було реалізовано можливості щодо їх застосування. 
Крім того, судом першої інстанції не вирішено питання щодо зустрічного забезпечення, у тому числі майновий стан позивача, що підтверджує дисбаланс інтересів сторін у справі. 
В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи, відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, повідомлялися належним чином.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наразі є наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову, про який просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, через потенційну можливість відповідача відчужити це майно на користь третіх осіб. Отже, для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі, якщо таке буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заяву про зміну способу забезпечення позову. 
Встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду від 15 січня 2025 забезпечено позов шляхом заборони - органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомості - однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 ..
Звертаючись із заявою про заміну заходу забезпечення позову, представник позивача обґрунтовував, її тим, що  05 травня 2025 року позивачем (стягувачем) було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з копією ухвали до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Повідомленням від 16 травня 2025 року виконавчий документ - ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року справі № 760/5360/24- було повернуто стягувачу без прийняття до виконання.
Таке рішення державним виконавцем було обґрунтовано зокрема тим, що в ухвалі відсутній чіткий кінцевий перелік органів та осіб, яким необхідно заборонити вчиняти дії, що є перешкодою у виконанні ухвали суду. Таким чином, ухвала суду фактично не виконана, що створює ризик відчуження спірного майна третім особам. Такий ризик є реальним і продовжує існувати, що істотно ускладнює, а в окремих випадках - може унеможливити ефективне виконання судового рішення у справі в разі задоволення позову
Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення іншим вирішується судом в судовому засіданні наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання.
У справі, що переглядається предметом розгляду справи є визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію однокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553533580000, яка належить ОСОБА_2 ..
Отже, обраний позивачем новий захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, не призведе до надмірного обмеження майнових прав відповідача та, зважаючи на предмет позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Таким чином колегія, суддів погоджується з висновок суду про наявність підстав для задоволення заяви про зміну заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник, не обґрунтувала доказами необхідність забезпечення позову у цій справі не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування оскаржених оскаржуваної ухвали, оскільки підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно до конкретного випадку, а суд першої інстанції встановив, що невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.
Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, що належить на праві власності відповідачу.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -  залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач 

О.І. Шкоріна