ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 р. 	Справа № 520/9032/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І.) від 18.09.2025 року по справі № 520/9032/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення № 0/25486/24-19 від 09 травня 2024 року про донарахування єдиного податку у розмірі 205969,83 гривень, (з яких 187245,30 гривень - єдиний податок; 18724,53 гривень - штрафні санкції).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позов задоволено.
Скасовано податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області № 0/25486/24-19 від 09 травня 2024 року.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, податковий орган оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року в адміністративній справі № 520/9032/25 скасовано. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Підстав, які б дозволяли поновити строк звернення до суду з цим позовом судом не встановлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі №520/9032/25 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 520/9032/25 скасовано.
Справу № 520/9032/25 направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Справа № 520/9032/25 надійшла до Другого апеляційного адміністративного суду 07.01.2026.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 прийнято до свого провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року по справі № 520/9032/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення та призначено до апеляційного розгляду на 12.02.2026 року о 10:00 у відкритому судовому засіданні.
Враховуючи висновки Верховного Суду, які були викладені в постанові від 18.12.2025, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2026 запропоновано ОСОБА_1 подати до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду із позовом з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів (за наявності), протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
На виконання вимог цієї ухвали від позивача 20.02.2026 до суду надійшла заява про поновлення процесуального строку, в якій вона просила визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду із даним позовом та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом до ГУ ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду 26.02.2026 адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року по справі № 520/9032/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення призначити до апеляційного розгляду на 19.03.2026 року о 10:20 у відкритому судовому засіданні.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до протокольної ухвали від 19.03.2026, у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Також ГУ ДПС вважає, що позивачем подано позовну заяву до суду із пропуском строку на судове оскарження рішення контролюючого органу, встановленого нормами ст. 122 КАС України. Зазначає, що початком відліку строку для оскарження рішення є 28.05.2024. З огляду на приписи ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду сплив відповідно 28.11.2024. З відповідним позовом позивач звернувся 15.04.2025, що свідчить про тривале та свідоме зволікання з реалізацією позивачем його права на судове оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, враховуючи, що строк судового оскарження є обмеженим, в силу положень чинного законодавства.
В обґрунтування поданої заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на те, що через повномасштабне вторгнення та постійні бомбардування, у травні 2022 р. ОСОБА_1 виїхала із м. Харків та на теперішній день проживає у місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно зареєстрована за вказаною адресою, як внутрішньо-переміщена особа і саме з цих підстав вона не змогла отримати листи від ГУ ДПС у Харківській області. Вказує, що акт перевірки 13016/20-40-24-19-04 від 29.03.2024 р. та податкове повідомлення-рішення № 0/25486/24-19 від 09.05.2024 р. вона змогла отримати лише 26.02.2025 р., після відповідного звернення адвоката.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо недотримання строку звернення до суду та доводам позивача щодо поважності причини пропуску цього строку, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Водночас, ч. 2 ст. 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, що були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.
При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.
Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Як зазначалося вище, ч. 2 ст. 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз наведеної норми КАС України свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Приписами ст. 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
Так, відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Положеннями п. 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до п. 56.19 ст. 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Водночас, згідно з п. 56.17 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті (пп. 56.17.1 ПК України).
Отже, п. 56.19 ст. 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення у разі використання процедури адміністративного оскарження такого податкового повідомлення-рішення.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Ба більше, правовий висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 тривалий час застосовують адміністративні суди у своїй судовій практиці, його, зокрема, підтримав Верховний Суд у постанові від 10 травня 2024 року у справі № 520/1810/23, у якій констатував, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Колегія суддів апеляційного суду враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24, де вказано, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (ч. 2 ст. 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (ч. 4 ст. 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (п. 56.19 ст. 56 ПК України).
Судовим розглядом встановлено, що 17.03.2025 ОСОБА_1 надала до ДПС України (вх. ДПС України від 17.03.2025 № 11516/6) скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 17.04.2024 № 00/20258/24-19 про визначення суми грошового зобов`язання по єдиному податку.
ДПС України рішенням від 03.04.2025 № 9352/99-00-06-01-02-06 (вх. ДПС у Харківській області від 04.04.2025 № 1865/8) залишила скаргу ФОП ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого п. 56.3 ст. 56 ПК України 10-денного терміну для її подання.
Отже, відповідно до норм п. 56.17 ст. 56 ПК України вважається, що позивач не використав процедуру адміністративного оскарження, оскільки процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абз. 1 п. 56.3 цієї статті, а тому строк для звернення до суду з позовом про їх оскарження становить шість місяців, а моментом початку його відліку є день отримання позивачем оскаржуваного рішення.
Колегія суддів зазначає, що предметом позову у цій справі є правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, винесеного 09.05.2024 № 0/25486/24-19 про донарахування єдиного податку у розмірі 205969,83 грн., (з яких 187245,30 грн. - єдиний податок; 18724,53 - штрафні санкції).
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення було надіслано на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення - 13.05.2024, але повернуто відділенням Укрпошти за зворотною адресою 28.05.2024 (поштове відправлення № 0600918827223), у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 Податкового кодексу України, а саме:
42.1. Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
42.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
42.3. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
42.5. У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).
Зазначена норма кореспондується і з абзацом третім пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення вноситься інформація про місце проживання.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.
Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 640/14787/21.
Відповідно до пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.
З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд наголосив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з даними ІКС «Податковий блок», ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС як фізична особа-підприємець; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; основним видом діяльності є – неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД: 46.90).
Відповідно до п. 65.1 ст. 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Отже, взяття на облік фізичних осіб-підприємців відбувається тільки за податковою адресою.
22.06.2022, тобто після травня 2022 року, ОСОБА_1 реєструється як фізична особа-підприємець та визначає свою податкову адресу АДРЕСА_2 .
Згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 перебуває з 22.06.2022 на обліку в ГУ ДПС як фізична особа-підприємець; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; основним видом діяльності якої є – неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД: 46.90).
Отже, ОСОБА_1 , реєструється фізичною особою-підприємцем у червні 2022 року та зазначає в своїх реєстраційних даних податкову адресу: АДРЕСА_2 , в той час як в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач вказує, що у травні 2022 року виїхала за межі м. Харкова та її адреса - АДРЕСА_1 .
Також судом встановлено, що 22.06.2022 ОСОБА_1 до ГУ ДПС подається заява про застосування спрощеної системи оподаткування (3 група 5 відсотків), в якій зазначається податкова адреса (місцезнаходження/місце проживання) суб`єкта господарювання - АДРЕСА_2 . Місце здійснення діяльності – Україна.
11.07.2022 позивач подає до ГУ ДПС заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (3 група 2 відсотки), в якій зазначається податкова адреса (місцезнаходження/місце проживання) суб`єкта господарювання - АДРЕСА_2 . Місце здійснення діяльності – Україна.
08.09.2022 позивач подає до ГУ ДПС заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (2 група 20 відсотків), в якій зазначається податкова адреса (місцезнаходження/місце проживання) суб`єкта господарювання - АДРЕСА_2 . Місце здійснення діяльності – Україна.
18.05.2023 позивач подає до ГУ ДПС заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (3 група 2 відсотки), в якій зазначається податкова адреса (місцезнаходження/місце проживання) суб`єкта господарювання - АДРЕСА_2 . Місце здійснення діяльності – Україна.
При цьому, в розділі 5.4 вищевказаних заяв про застосування спрощеної системи оподаткування «Внесення змін до реєстру платників єдиного податку» щодо податкової адреси суб`єкта господарювання – відсутня інформація щодо зміни адреси.
Отже, ОСОБА_1 чотири рази (тричі протягом 2022 року та один у 2023 році) звертається до ГУ ДПС із заявами про застосування спрощеної системи оподаткування і у вказаних заявах визначає лише свою адресу - АДРЕСА_2 .
Крім того, у деклараціях платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця, які надавалися до ГУ ДПС протягом 2022-2024 років, також зазначена адреса - АДРЕСА_2 .
Отже, у документах, направлених до ГУ ДПС , ОСОБА_1 зазначається лише адреса Позивача - АДРЕСА_2 , посилання на адресу: АДРЕСА_1 – відсутнє у жодному документі.
Також суд зазначає, що ОСОБА_1 03.01.2024 подає до ГУ ДПС повідомлення про об`єкти оподаткування, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП, в якому зазначає, зокрема: у графі 4 «Найменування об`єкта оподаткування» - магазин; у графі 5 «Ідентифікатор об`єкта оподаткування– 32100001; у графі 6 «Код КАТОТТГ» - UA80000000000210193; у графі 7 «Область, район, населений пункт» - м. Київ, Дарницький район; у графі 8 «Місце знаходження об`єкта оподаткування» - «СТАДНЕ» садово-дачне товариство, вул. Північно-Степова, будинок, 40; у графі 11 «Прошу взяти мене на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням об`єкта оподаткування (необхідно позначити знаком «v» або «+»).
Отже, повідомлення 20-ОПП подано лише на об`єкт оподаткування (магазин), через який буде проводити ОСОБА_1 свою підприємницька діяльність. При цьому, у графі 11 повідомлення «Прошу взяти мене на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням об`єкта оподаткування» відсутня позначка про взяття на облік за неосновним місцем - «v» або «+», а навпаки вказано «-».
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 62 глави 5, статей 63-68 глави 6 розділу II, пункту 133.3 статті 133, пунктів 153.13, 153.14 статті 153 розділу III, пункту 335.2 статті 335 розділу XVIII Податкового кодексу України, наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 затверджено Порядок обліку платників податків і зборів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (із змінами та доповненнями, далі – Порядок № 1588).
Пунктом 7.1. розділу VII передбачено, що якщо відповідно до законодавства в платника податків, крім обов`язків щодо подання податкових декларацій (розрахунків, звітів) та/або нарахування, утримання або сплати (перерахування) податків, зборів на території адміністративно-територіальної одиниці за своїм місцезнаходженням, виникають такі обов`язки на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за таким неосновним місцем обліку у відповідному контролюючому органі.
Відповідно до п. 7.2 Порядку № 1588 для взяття на облік за неосновним місцем обліку платник податків зобов`язаний протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню чи пов`язані з оподаткуванням, подати до відповідного контролюючого органу заяву про взяття на облік за неосновним місцем обліку за формою № 17-ОПП (додаток 9). Дані заяви про взяття на облік за неосновним місцем обліку вносяться до Єдиного банку даних юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб.
Заява за формою № 17-ОПП може бути подана технічними засобами електронних комунікацій в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Заява за формою № 17-ОПП може бути подана як до контролюючого органу за неосновним місцем обліку, так і до контролюючого органу за основним місцем обліку.
У разі подання заяви за формою № 17-ОПП до контролюючого органу за неосновним місцем обліку платник податків у розділі 3 заяви може зазначити контролюючий орган, до якого подається заява, та обрати адміністративно-територіальні одиниці (за місцезнаходженням об`єктів оподаткування), які обслуговуються таким органом.
У разі подання заяви за формою № 17-ОПП до контролюючого органу за основним місцем обліку платник податків у розділі 3 заяви може зазначити всі контролюючі органи, у яких бажає стати на облік за неосновним місцем обліку, та обрати адміністративно-територіальні одиниці (за місцезнаходженням об`єктів оподаткування), які обслуговуються такими органами.
Також, взяття на облік за неосновним місцем обліку здійснюється на підставі, зокрема, заяви про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10), поданого платником відповідно до розділу VIII цього Порядку, та якщо у такій заяві платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням відповідного об`єкта оподаткування.
У разі якщо платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку, у заяві за формою № 20-ОПП або заяві за формою № 5-ОПП, платник податків звільняється від обов`язку подання до контролюючого органу заяви за формою № 17-ОПП.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 надавала до ГУ ДПС надавала заяву за формою № 17-ОПП. Крім того, у заяві за формою 20-ОПП, яку надано ОСОБА_1 до контролюючого органу, відсутня позначка про взяття на облік за неосновним місцем та не визначено контролюючий орган, в якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку.
Наведені обставини свідчать про те, що позивачем до ГУ ДПС не надавалося повідомлення про взяття на облік за неосновним місцем обліку, а згідно з реєстраційними даними ОСОБА_1 значиться лише адреса - АДРЕСА_2 .
Також суд зазначає, що внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (далі- Державний реєстр) здійснюється відповідно до вимог ПКУ та Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків (далі – ДРФО), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 № 1306/31174 (далі - Положення № 822).
Відповідно до розділу ІІІ Положення 822 до ДРФО включається інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи з облікових карток 1ДР/заяв 5ДР/ Повідомлень 1П.
Розділом IX Положення № 822 фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5-ДР та документа, що посвідчує особу.
В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 надавала заяву за формою 5-ДР до контролюючого органу.
Положеннями пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що самозайнята особа – платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Відповідно до п. 65.2 ст. 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (далі – Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно само зайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Згідно з пп. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено обов`язок платника податків повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та місця проживання фізичної особи – підприємця.
Відповідно до п. 70.2 ст. 70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання.
Положеннями п. 70.5 ст. 70 ПК України встановлено, що фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі.
Згідно з п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 повідомила ГУ ДПС про зміну своєї податкової адреси.
Щодо доводів позивача про введення на території України воєнного стану, колегія суддів зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Відповідно до п. 38 постанови Верховного Суду від 23.02.2023 року у справі № 640/7095/22 (адміністративне провадження № К/990/28046/22) при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.
Як вказувалося вище, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було надіслано на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення - 13.05.2024, повернуто Укрпоштою за зворотною адресою 28.05.2024 (поштове відправлення № 0600918827223) у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Отже, контролюючим органом з дотриманням п. 42.2 ст. 42 ПК України було надіслано спірне податкове повідомлення-рішення.
В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 повідомила ГУ ДПС про зміну своєї податкової адреси.
Таким чином, граничним строком звернення позивача з позовом є 28.11.2024.
Проте, позивач звернувся до суду з позовом лише 15.04.2025, тобто, з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.
В свою чергу, при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції належної оцінки цим обставинам надано не було, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки аналізуючи в сукупності фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що на час подання позову був пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду про скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного ГУ ДПС у Харківській області № 0/25486/24-19 від 09.05.2024 р. про донарахування єдиного податку у розмірі 205969,83 грн., визначений ст. 122 КАС України, а позивачем не наведено поважних причин пропуску цього строку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Враховуючи те, що позов подано після спливу строку на звернення до адміністративного суду та позивачем не наведено поважних причин пропуску цього строку, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року по справі № 520/9032/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло