ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
10.04.2026	Справа № 910/2424/24	

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» (02096, м. Київ, вул. Юрія Пасхаліна, буд. 17; ідентифікаційний код: 44771178)
до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код: 31025659)
про стягнення 683140,42 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
28.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» з вимогами до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про стягнення 803691,48 грн, з яких 609358,73 грн основного боргу 21385,98 грн 3%річних та 172946,77 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, №17 від 01.12.219 №1179-19 не повернув суму невикористаних коштів на здійснення поточного ремонту спільного майна будинку, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 609358,73 грн, 3% річних у розмірі 21385,98 грн та інфляційні втрати у розмірі 172946,77 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позову з підстав того, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» не надало доказів, що вони дійсно здійснюють управління багатоквартирним будинком за адресою м. Київ, вул. Ю. Пасхалін, буд. 17. Разом з тим відповідач наголосив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/15037/23 було стягнуто з позивача у даній справі на користь відповідача грошові кошти у розмірі 425998,96 та судові витрати, що свідчить про наявність боргу позивача перед відповідачем.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача та вказав, що у відповідності до статті 73 Господарського процесуального кодексу України ОСББ «Новодарницьке» разом з позовною заявою надало належні і допустимі докази, які повністю підтверджують наявність заборгованості КП «Житло-Сервіс» перед Об`єднанням. Крім того, на адвокатський запит КП «Житло-Сервіс» надало таблиці із заборгованістю станом на 01.02.2023 та 01.02.2024, де чітко вбачається факт отримання комунальним підприємством коштів, нарахованих у відповідності до кошторису, в тому числі і на поточний ремонт спільного майна будинку, таким чином факт сплати коштів мешканцями будинку та наявність заборгованості перед ОСББ «Новодарницьке» повністю підтверджується квитанціями про сплату, відповіддю КП «Житло-Сервіс» на адвокатський запит, в якому підприємство фактично визнало факт отримання коштів, та відсутністю заперечень щодо наявності заборгованості та її кількості у відзиві. Доводи відповідача про те, що позивач не надав суду доказів управління багатоквартирним будинком позивач заперечує, оскільки ОСББ в силу положень Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є управителем у багатоквартирному будинку.
09.05.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд здійснювати розгляд справи з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 621966,40 грн, 3% річних у розмірі 23650,79 грн та інфляційні втрати у розмірі 37523,23 грн.
Вказана заява була прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим спір у даній справі розглядається з новою ціною позову - 683140,42 грн.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2024 у справі №910/15037/23 було стягнуто з ОСББ «Новодарницьке» на користь КП «Житло-Сервіс» заборгованість у загальному розмірі 425998,96 грн, що підтверджує наявність у ОСББ заборгованості по сплаті авансових платежів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач неналежним чином виконував умови спірного договору, а сам факт підписання кошторисів свідчить лише про перелік послуг, який буде наданий управителем клієнту в разі надходження планованої суми коштів, а не про сплату співвласниками визначеної в кошторисі суми.
23.05.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення, в яких позивач наголосив, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2024 у справі №910/15037/23 не стосуються предмету спору, який розглядається судом у справі №910/2424/24, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача невикористаних коштів за поточний ремонт спільного майна будинку по Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, №17 від 01.12.219 №1179-19, у той час як предметом справи №910/15037/23 було стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у період березень-квітень 2023 року. Крім того, позивач на виконання ухвали суду у даній справі про залишення позову без руху надав суду докази, які підтверджують виконання співвласниками умов договору від 01.12.219 №1179-19 та сплати платежів, в тому числі на поточний ремонт спільного майна будинку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 (суддя Васильченко Т.В.) відмовлено у позові Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 у справі №910/2424/24 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі №910/2424/24 скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу №910/2424/24 передано на розгляд судді Спичаку О.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 справу №910/2424/24 прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання).
16.03.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.
17.03.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
01.12.2019 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Юрія Пасхаліна, 17, Дарницькому районі, м. Києва, в особі Хориса Миколи Миколайовича, який є уповноваженою особою, що діє на підставі протоколу загальних зборів співвласників від 18.05.2019 №1 (співвласник/уповноважена особа) було укладено Договір №1179-19 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, буд.17, за умовами пункту 1.1 якого управитель зобов`язується надавати співвласниками послуги з управління багатоквартирним будинком (послуга з управління), що розташований за адресою: вулиця Юрія Пасхаліна, 17, Дарницькому районі, м. Києва (будинок), а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послуги з управління згідно додатку №5 «Кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території» до договору, який є невід`ємною частиною договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 1.3 Договору №1179-19 від 01.12.2019 послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання, задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території та включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; проведення поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.
Співвласник (кожен із співвласників) зобов`язаний, зокрема оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені кошторисом (додаток № 5 до договору) (пункт 2.2.3 Договору №1179-19 від 01.12.2019).
Згідно пункту 2.4.1 Договору №1179-19 від 01.12.2019 управитель зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і цього Договору, від власного імені укладати з підрядними організаціями необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.
Пунктом 3.1 Договору №1179-19 від 01.12.2019 сторони погодили, що ціна послуги з управління становить 7 (сім) гривень 88 коп. (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку згідно з кошторисом (додаток №5 до договору), та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 5 (п`ять) гривень 93 коп. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, сума без ПДВ; винагороду управителю в розмірі 0,64 гривень на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, сума без ПДВ.
На вимогу співвласників управитель щороку, не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії цього Договору звітує про виконання кошторису витрат відповідно до цього Договору та подає співвласникам на погодження новий кошторис витрат (пункт 3.3 Договору №1179-19 від 01.12.2019).
Умовами пункту 3.4 Договору №1179-19 від 01.12.2019 сторони погодили, що за наявності заборгованості у співвласника за цим договором, управитель зараховує кошти, що надійшли від співвласника, як погашення заборгованості за минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.
Відповідно до пункту 7.1 Договору №1179-19 від 01.12.2019 внесення змін до умов цього договору здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди, якщо інше не передбачено цим договором.
Цей договір укладається терміном на один рік та набирає чинності з дня його підписання сторонами. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається подовженим на один рік (пункт 9.1 та 9.2 Договору №1179-19 від 01.12.2019).
Згідно пункту 9.3 д Договору №1179-19 від 01.12.2019 його дія припиняється, зокрема в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 9.6 Договору №1179-19 від 01.12.2019 сторони погодили, що у разі припинення дії договору не пізніше дня, що настає за днем припинення дії договору управитель передає новому управителю багатоквартирного будинку чи особі, уповноваженій співвласниками або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку: наявну технічну документацію на такий будинок; інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку та інженерних систем за строк дії договору, але не більше трьох останніх років; інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів та інженерних систем за строк дії договору, але не більше трьох останніх років; дані бухгалтерського обліку доходів та витрат на утримання багатоквартирного будинку за строк дії договору, але не більше трьох останніх років; майно, передане управителю будинку за рішенням співвласників.
01.12.2019 року сторонами було підписано акт приймання-передачі технічної документації на будинок по вул. Юрія Пасхаліна, 17, Дарницькому районі, м. Києва, який являється додатком №3 до Договору №1179-19 від 01.12.2019.
Додатком №5 до Договору №1179-19 від 01.12.2019 сторонами було погоджено кошторис витрат будинку за адресою вул. Пасхаліна, 17, м. Київ КП «Житло-сервіс» (далі – кошторис №1), згідно якого витрати на утримання спільного майна будинку та прибудинкової території, складає 1180739,04 грн; поточний ремонт спільного майна будинку складає 4500,00 грн; придбання електроенергії складає 388409,28 грн; комісія банку складає 23572,28 грн; винагорода управителя складає 241874,98 грн; інші послуги складають 20000,00 грн. Всього за послуги з управління 2231034,58 грн у тому числі ПДВ.
01.12.2021 року сторонами було підписано додаткову угоду №01-21 про внесення змін до Договору №1179-19 від 01.12.2019, за умовами пункту 2 якої сторони погодили внести зміни в п. 3.1 та пп. 3.1.1, 3.1.2, в п. 3.3 та п. 3.3.3 розділу 3 ціна та порядок оплати послуги з управління договору та викласти їх в наступній редакції: « 3.1. Вартість послуги з управління визначена у додатку № 5 «Кошторис витрат на управління будинком», що є невід`ємною частиною цього договору, та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 7,0833 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, сума без ПДВ; винагороду управителю в розмірі 1,0064 грн. на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення в будинку, сума без ПДВ;
3.3.3. У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат. Управителеві надається право змінити зазначену у пункті 3.1. цього договору ціну витрат, без підписання окремих додаткових угод до цього договору та погодження з боку співвласників у випадках: підвищення вартості електричної енергії, що закуповується управителем для забезпечення функціонування спільного майна, збільшення розміру мінімальної заробітної плати, зміни або введення нових ставок податків і зборів (інших обов`язкових платежів), якщо вони підлягають застосуванню до діяльності управителя. У випадку настання однієї з наведених вище обставин Управитель має право змінити виключно відповідну складову ціни, пропорційно до її фактичного збільшення. При цьому, загальна ціна послуги з управління, вказана у пункті 3.1. цього договору підлягає коригуванню тільки в частині складових ціни, що змінюються відповідно до цього пункту, але в будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не має перевищувати 20% від Ціни послуги з управління, визначеної у п. 3.1.цього договору. У випадку необхідності збільшення Ціни послуги з управління на понад 20% від Ціни, вказаної у пункті 3.1. цього договору Управитель має ініціювати збори співвласників багатоквартирного будинку з метою прийняття рішення про зміну ціни Договору та укладення відповідної додаткової угоди. У всіх випадках зміни ціни Управитель представляє співвласникам детальний розрахунок підстави зміни ціни послуги з управління як додаток до нового кошторису».
Згідно пункту 3 додаткової угоди сторони погодили внести зміни в додаток №5 та викласти його в редакції, що додається та є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 4 додаткової угоди сторони вирішили доповнити розділ 2. Права і обов`язки сторін п. 2.4 підпунктом: « 2.4.14. Витрачати кошти пункту «Поточний ремонт спільного майна будинку» додатку № 5 «Кошторис витрат на управління будинком» тільки за попереднім письмовим погодженням з уповноваженою особою».
Сторони домовились внести зміни: до розділу 9. Строк дії, порядок і умови продовження дії та розірвання договору, та викласти його в наступній редакції: пункт 9.1.«Цей договір діє до 30 листопада 2022 року»; пункт 9.2. «Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, чи про бажання внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди, вважається подовженим на один рік.» (пункт 5 додаткової угоди).
Відповідно до пункту 6 Додаткової угоди №01-21 від 01.12.2021 сторонами було вирішено доповнити розділ 9. п. 9.6. пп. 9.6.6. в наступній редакції: «Невикористану суму коштів пункту «Поточний ремонт спільного майна будинку» додатку №5 «Кошторис витрат на управління будинком» Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» перераховує на рахунок нового управителя або об`єднання співвласників багатоквартирного будинку згідно листа, в якому вказані реквізити для перерахування, підписаного Уповноваженою особою, протягом п`яти банківських днів.».
На виконання пункту 3 додаткової угоди, сторонами було підписано кошторис витрат на управління будинком за адресою вул. Пасхаліна, буд. 17, м. Київ, КП «Житло-сервіс» з 01.12.2021 (далі – кошторис №2), з якого вбачається, що планові надходження від власників квартир та нежитлових приміщень за послуги управителя становлять 2407455,00 грн з ПДВ, з яких: витрати на утримання спільного будинку та прибудинкової території становлять 1048473,21 грн; поточний ремонт спільного майна будинку становлять 372897,66 грн; придбання електроенергії становить 285637,46 грн; винагорода управителя становить 285042,67 грн; комісія банку становить 14161,50 грн та ПДВ (20%) – 401242,50 грн.
У подальшому, Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» було затверджено кошторис витрат на управління будинком за адресою вул. Пасхаліна, буд. 17, м. Київ, КП «Житло-сервіс» з 01.10.2022 року (далі – кошторис №3), за умовами якого вбачається, що витрати на утримання спільного майна будинку та прибудинкової території становить 1091001,96 грн; поточний ремонт спільного майна будинку становлять 372900,62 грн; придбання електроенергії становить 285637,46 грн; винагорода управителя (15%) становить 292095,10 грн; комісія банку становить 14161,50 грн та ПДВ (20%) – 411164,99 грн. Всього за послуги з управління 2466961,63 грн у тому числі ПДВ.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №17, що розташований за адресою: 02096, Україна, м. Київ, вул. Пасхаліна Юрія, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке».
Протоколом установчих зборів співвласників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №1 від 24.09.2022, було затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» (далі – Статут).
10.11.2022 здійснено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як зазначає позивач, з 01.02.2023 багатоквартирний будинок по вулиці Юрія Пасхаліна, №17 в місті Києві почало обслуговувати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке», у зв`язку з чим у відповідача за Договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, №17 від 01.12.2019 №1179-19 виник обов`язок здійснити розрахунки з позивачем щодо невикористаних коштів за «Поточний ремонт спільного майна будинку» згідно додатку №5, який передбачений пунктом 9.6.6 додаткової угоди.
За розрахунком позивача, відповідач повинен повернути невикористані грошові кошти за поточний ремонт спільного майна будинку у загальному розмірі 621966,40 грн, а саме: за період з 01.12.2019 по 01.12.2020 – 4500,00 грн (визначений у кошторисі №1 розмір ремонту спільного майна будинку) + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 6303,60 грн; за період з 01.12.2020 по 01.12.2021 – 4500,00 грн (визначений у кошторисі №1 розмір ремонту спільного майна будинку) + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 6303,60 грн; за період з 01.12.21 по 30.09.2022 – 372897,66 грн (визначений у кошторисі №2 розмір ремонту спільного майна будинку) / 12 місяців =31074,81 грн * 10 місяців = 310748,10 грн + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 435295,37 грн; за період з 01.10.22 по 31.01.2023 – 372900,62 грн (визначений у кошторисі №3 розмір ремонту спільного майна будинку) / 12 місяців =31075,05 грн * 4 місяці = 124300,20 грн + 16,6955% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 174063,29 грн.
15.11.2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» звернулося до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» з листом №010, у якому на підставі пункту 6 додаткової угоди №01-21 від 01.12.2021 та Договору №1179-19 від 01.12.2019 просило перерахувати невикористаний залишок коштів по статті видатків на «Поточний ремонт спільного майна будинку» згідно кошторисів, на рахунок ОСББ в загальному розмірі 609358,73 грн.
Втім, вказаний лист був залишений відповідачем без задоволення та без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 (суддя Васильченко Т.В.) відмовлено у позові Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 у справі №910/2424/24 залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, що виключає підстави для їх задоволення.
Постановою Верховного Суду від 02.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі №910/2424/24 скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу №910/2424/24 на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 02.02.2026 зазначив, що суди, вказуючи, що неналежне виконання співвласниками своїх зобов`язань щодо повної сплати грошових коштів на виконання узгоджених кошторисів у заявлений позивачем спірний період, вплинуло на можливість компенсації відповідачем грошових коштів по статті видатків кошторисів «Поточний ремонт спільного майна будинку», помилково ототожнили зобов`язання співвласників щодо сплати відповідачу цих коштів по усім статтям витрат на управління будинку із зобов`язанням відповідача щодо повернення отриманих ним коштів за статтею «Поточний ремонт спільного майна будинку» за цей період, яке виникло у нього на підставі пункту 6 додаткової угоди.
Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення поточних ремонтних робіт у будинку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку частково задовольнити позовні вимоги, зважаючи на такі обставини.
Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 Господарського кодексу України.
Частиною четвертою статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини другої ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 1 ст. 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Відповідно статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
При цьому, до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням (п. 2, 3 ч. 2 ст. 10 вищезгаданого Закону).
На виконання наведених вище положень законодавства, між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Юрія Пасхаліна, 17, Дарницькому районі, м. Києва, в особі Хориса Миколи Миколайовича, який є уповноваженою особою, що діє на підставі протоколу загальних зборів співвласників від 18.05.2019 року №1 було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, буд. 17 №1179-19.
У подальшому, додатковою угодою №01-21 про внесення змін до договору №1179-19 від 01.12.2019 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, буд. 17, було вирішено доповнити розділ 9. п. 9.6. пп. 9.6.6. в наступній редакції: «Невикористану суму коштів пункту «Поточний ремонт спільного майна будинку» додатку №5 «Кошторис витрат на управління будинком» Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» перераховує на рахунок нового управителя або об`єднання співвласників багатоквартирного будинку згідно листа, в якому вказані реквізити для перерахування, підписаного Уповноваженою особою, протягом п`яти банківських днів.».
Отже, відповідно до укладеного договору та додаткової угоди, сторони погодили обов`язок відповідача повернути невикористані кошти у разі зміни управителя або створення ОСББ по статті видатків за «Поточний ремонт спільного майна будинку».
Наведені положення умов договору та додаткової угоди кореспондуються з пунктом 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712 (далі – Правила №712), за умовами якого у разі припинення дії договору управління управитель не пізніше дня, що настає за днем припинення його дії, зокрема залишки коштів, що утворилися за рахунок внесків на реконструкцію, реставрацію, проведення капітального ремонту, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку, повертаються кожному із співвласників, які вносили відповідні внески.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.
Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (стаття 4 «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).
Судом встановлено, що з урахуванням приписів наведеного вище Закону, співвласниками багатоквартирного будинку №17, що розташований за адресою: 02096, Україна, м. Київ, вул. Пасхаліна Юрія, було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке».
Згідно пункту 2.1 Статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (пункт 2.3 Статуту).
Отже, новостворене Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» є суб`єктом цивільно-правових відносин, наділеним спеціальною правосуб`єктністю у сфері управління спільним майном багатоквартирного будинку, з метою забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» (заява № 62543/00 від 10.11.2004) зазначено, що «.. в сучасному суспільстві, коли громадяни стикаються з особливо складними управлінськими рішеннями, звернення до колективних органів, таких як асоціації, є одним із доступних, а іноді і єдиним доступним для них, засобом, завдяки якому вони можуть ефективно захищати власні інтереси. Крім того, законодавством більшості європейських країн визнано право асоціацій брати участь у судових провадженнях для захисту інтересів своїх членів. ... Суд не може ігнорувати цей факт при тлумаченні поняття «потерпілий». Будь-яка інша, надміру формалізована інтерпретація цієї концепції, зробить захист прав, гарантованих Конвенцією, неефективними та ілюзорними (пункт 38). Суд визнав, що гарантії статті 6 § 1 також розповсюджуються на об`єднання, у разі, коли вони вимагають визнати права чи інтереси їх членів (пункт 45).
Враховуючи наведений підхід Європейського суду з прав людини до контексту обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач, як ОСББ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання.
З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються, в тому числі обслуговування будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом.
Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. 
Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 815/219/17.
За таких умов, виходячи з аналізу суб`єктного складу договору, предмета та змісту правовідносин, які з нього випливають, суд виходячи із загальних положень цивільного законодавства, що регламентують правоздатність ОСББ, приходить до висновку, що об`єднання, діючи в межах наданих законом повноважень, має право ініціювати судовий захист інтересів співвласників, а тому ОСББ «Новодарницьке» є належним суб`єктом звернення до суду з даним позовом.
Як зазначає позивач, відповідач на підставі пункту 6 додаткової угоди повинен перерахувати на його рахунок, як нового фактичного управителя будинку, невикористані грошові кошті по статті видатків згідно кошторису «Поточний ремонт спільного майна будинку», а відтак предметом дослідження суду у даній справі є встановлення природи підписаних кошторисів та належного виконання сторонами умов договору, зокрема в частині виконання та покриття усіх статей витрат по такому кошторису.
Відповідно до пункту 32 Правил №712 ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає, зокрема витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису.
Кошторис враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території та є невід`ємною частиною договору управління (пункт 33 Правил №712).
При цьому, за умовами пункту 34 Правил №712 під час надання послуги з управління управитель має право здійснювати перерозподіл фактичних витрат у структурі кошторису без зміни загального обсягу таких витрат у межах одного багатоквартирного будинку та без зміни ціни на послугу з управління, визначеної договором управління. Такий перерозподіл витрат управителем не повинен погіршувати якість надання послуги з управління, зокрема порушувати періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.
Пунктом 10 Правил №712 встановлено, що під час надання послуги з управління управитель забезпечує виконання робіт та послуг з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що входять до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис), з урахуванням обов`язкового переліку робіт та послуг, що затверджується Мінрегіоном, та з дотриманням: встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо якості житлово-комунальних послуг; вимог до якості, в тому числі щодо періодичності виконання (надання) таких робіт (послуг), визначених договором управління.
З аналізу наведених вище положень Правил №712 вбачається, що за своєю суттю кошторис до договору управління є документом, що містить розрахунок витрат на виконання певних робіт та послуг, а його основною метою є прогнозування фактичної вартості реалізації робіт та послуг, з метою уникнення непередбачуваних видатків і гарантування ефективного використання коштів.
Тобто, кошторис за своїм змістом є планом витрат.
Укладені сторонами договору кошториси №1, №2 та №3 містять статтю видатків про «Поточний ремонт спільного майна будинку», зокрема, у період з 01.12.2019 по 01.12.2020 видатки складають 4500,00 грн, у період з 01.12.2020 по 01.12.2021 видатки складають 4500,00 грн, у період з 01.12.2021 по 30.09.2022 видатки складають 372897,66 грн та у період з 01.10.22 по 31.01.2023 видатки складають 372900,62 грн.
За умовами пункту 6 укладеної додаткової угоди до Договору №1179-19 від 01.12.2019 відповідач, як управитель зобов`язаний повернути невикористані кошти по статті видатків «Поточний ремонт спільного майна будинку» на користь нового управителя або об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а відтак ключовою передумовою для заявлення вимоги про повернення відповідачем невикористаних коштів по статті видатків кошторису «Поточний ремонт спільного майна будинку», є виконання співвласниками у повній мірі фінансового плану кошторису, тобто своєчасне та повне виконання такого кошторису в частині сплати внесків.
Зміст статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Відповідно до приписів статей 525, 526, частини першої статті 530 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, тоді як, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.
Позивачем подано до суду копії квитанцій, фіскальних чеків, платіжних інструкцій, довідок, рахунків, скрин-шоти мобільних банкінгів (далі – по тексту рішення усе разом іменується як «платіжні документи») у підтвердження виконання співвласниками багатоквартирного будинку вимог договору та покриття усіх витрат згідно підписаних кошторисів.
Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Судом встановлено, що співвласниками багатоквартирного будинку на користь відповідача, як управителя, за 2020 рік було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 57333,16 грн, за 2021 рік було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 313795,09 грн, за 2022 рік було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 389479,70 грн, за 2023 рік було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 78812,90 грн, 
Крім того, співвласниками багатоквартирного будинку було сплачено грошові кошти на загальну суму 1879,87 грн, втім надані на їх підтвердження платіжні документи не дають можливість встановити період сплати таких коштів.
Отже, загальною сумою, яка була сплачена співвласниками багатоквартирного будинку на виконання умов договору та кошторисів №1, №2 та №3, з огляду на надані позивачем до суду платіжні документи, є 841300,72 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 (суддя Васильченко Т.В.) відмовлено у позові Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 у справі №910/2424/24 залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке», суди зазначили, що співвласниками багатоквартирного будинку, в інтересах яких діє позивач, не було виконано умови договору в частині забезпечення повного надходження грошових коштів на виконання узгоджених кошторисів у заявлений позивачем період, у той час як договірні зобов`язання передбачають належне та своєчасне фінансування послуг з управління та експлуатації спільного майна, що є обов`язком співвласників відповідно до положень укладеного договору.
Відсутність повного фінансування у визначений період свідчить про неналежне виконання співвласниками своїх зобов`язань, що, в свою чергу, впливає на можливість компенсації відповідачем грошових коштів по статті видатків кошторисів «Поточний ремонт спільного майна будинку», оскільки за умовами пункту 6 додаткової угоди відповідач має повернути позивачу, як новому фактичному управителю будинку, саме невикористані грошові кошті по статті видатків згідно кошторису «Поточний ремонт спільного майна будинку», а не заплановані.
Тобто, співвласники багатоквартирного будинку на виконання кошторисів №1, №2 та №3 повинні були покрити усі надходження коштів по послугах визначених у кошторисах.
Однак постановою Верховного Суду від 02.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі №910/2424/24 скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу №910/2424/24 на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 02.02.2026 зазначив, що суди, вказуючи, що неналежне виконання співвласниками своїх зобов`язань щодо повної сплати грошових коштів на виконання узгоджених кошторисів у заявлений позивачем спірний період, вплинуло на можливість компенсації відповідачем грошових коштів по статті видатків кошторисів «Поточний ремонт спільного майна будинку», помилково ототожнили зобов`язання співвласників щодо сплати відповідачу цих коштів по усім статтям витрат на управління будинку із зобов`язанням відповідача щодо повернення отриманих ним коштів за статтею «Поточний ремонт спільного майна будинку» за цей період, яке виникло у нього на підставі пункту 6 додаткової угоди.
Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення поточних ремонтних робіт у будинку.
Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів проведення ремонту у спірному будинку протягом періоду, коли відповідач був управителем будинку.
При цьому, у відповіді на відзив позивач посилався на вказані обставини та зазначив, що з 01.12.2021 по 31.01.2023, коли відповідач був управителем будинку, він не проводив жодних поточних ремонтів спільного майна.
Вказані обставини не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.
Як встановив суд, у зв`язку із створенням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» (та, відповідно, зміною управителя будинку) Договір №1179-19 від 01.12.2019 припинив свою дію – з 01.02.2023, про що повідомив сам відповідач у своєму листі від 15.11.2022.
Додатковою угодою №01-21 про внесення змін до договору №1179-19 від 01.12.2019 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на вулиці Юрія Пасхаліна, буд. 17, було вирішено доповнити розділ 9. п. 9.6. пп. 9.6.6. в наступній редакції: «Невикористану суму коштів пункту «Поточний ремонт спільного майна будинку» додатку №5 «Кошторис витрат на управління будинком» Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» перераховує на рахунок нового управителя або об`єднання співвласників багатоквартирного будинку згідно листа, в якому вказані реквізити для перерахування, підписаного Уповноваженою особою, протягом п`яти банківських днів.».
У постанові від 02.02.2026 у даній справі Верховну Суд вказав на те, що згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.
Як встановив суд, 15.11.2023 позивач звернувся до відповідача листом №010, у якому на підставі пункту 6 додаткової угоди та договору просив перерахувати невикористаний залишок коштів по статті видатків на «Поточний ремонт спільного майна будинку» на рахунок позивача, вказавши при цьому реквізити для перерахування грошових коштів.
Доказів звернення з листом в порядку п. 9.6.6 Договору №1179-19 від 01.12.2019 раніше матеріали справи не містять.
Отже, відповідач повинен був повернути позивачу невикористану суму коштів пункту «Поточний ремонт спільного майна будинку» у строк до 22.11.2023 включно.
Щодо суми грошових коштів, які підлягають поверненню, то суд зазначає, що за розрахунком позивача, відповідач повинен повернути невикористані грошові кошти за поточний ремонт спільного майна будинку у загальному розмірі 621966,40 грн, а саме: за період з 01.12.2019 по 01.12.2020 – 4500,00 грн (визначений у кошторисі №1 розмір ремонту спільного майна будинку) + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 6303,60 грн; за період з 01.12.2020 по 01.12.2021 – 4500,00 грн (визначений у кошторисі №1 розмір ремонту спільного майна будинку) + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 6303,60 грн; за період з 01.12.21 по 30.09.2022 – 372897,66 грн (визначений у кошторисі №2 розмір ремонту спільного майна будинку) / 12 місяців =31074,81 грн * 10 місяців = 310748,10 грн + 16,7332% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 435295,37 грн; за період з 01.10.22 по 31.01.2023 – 372900,62 грн (визначений у кошторисі №3 розмір ремонту спільного майна будинку) / 12 місяців =31075,05 грн * 4 місяці = 124300,20 грн + 16,6955% (винагорода управителя) + 20% (ПДВ) = 174063,29 грн.
Разом сума становить 621965,86 грн.
Суд звертає увагу на те, що саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.
Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.
Втім, відповідачем не надано суду власного контррозрахунку позовних вимог, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем обставини справи.
Доказів сплати грошових коштів у сумі 621965,86 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність та розмір заборгованості Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за Договором №1179-19 від 01.12.2019 у сумі 621965,86 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» в частині стягнення з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» суми основного богу у розмірі 621966,40 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 621965,86 грн.
Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 23650,79 грн (за період з 01.02.2023 по 08.05.2024) та інфляційні втрати у розмірі 37523,23 грн (за лютий 2023 року – квітень 2024 року).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику – «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх необгрунтованості, оскільки позивач неправильно визначив період прострочення повернення суми грошових коштів, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обгрунтованим розміром 3% річних є 8570,22 грн (за період з 23.11.2023 по 08.05.2024) та обгрунтованим розміром інфляційних втрат – 13166,80 грн (за період з грудня 2023 року по квітень 20214 року).
Таким чином, позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» в частині стягнення з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Так як позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду, суд дійшов висновку повернути з державного бюджету на користь позивача судовий збір у розмірі 1808,27 грн.
У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову, а також при поданні апеляційної та касаційної скарг покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції становить 10247,10 грн, за подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 14466,44 грн (відповідно до платіжної інструкції №129180366 від 10.06.2025), за подання касаційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 19288,60 грн (відповідно до платіжної інструкції №129180534 від 28.11.2025).
Оскільки суд дійшов висновку частково задовольнити позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке», то на відповідача покладається судовий збір у розмірі 41461,91 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі №916/101/23 зазначила, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також частини четверта-шоста, сьома, дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.
20.04.2023 між адвокатським бюро «Євгена Бойка» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» укладено Договір №20/04/23 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого замовник доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надfвати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченими даним договором та додатками (додатковими угодами) до нього.
Відповідно до п. 6.1 Договору сума даного договору визначається сумою, зазначеною в підписаних сторонами актах наданих послуг в період дії даного договору і залежить від обсягу наданих послуг за цим договором.
22.01.2024 між сторонами складено акт наданих послуг на суму 24000,00 грн (надання консультації – 4000,00 грн, складання письмової вимоги – 2000,00 грн, узгодження правової позиції – 2000,00 грн, написання позовної заяви – 10000,00 грн, підготовка позовної заяви та направлення до суду – 6000,00 грн).
03.06.2025 сторони склали Акт наданих послуг на суму 6000,00 грн (складання та направлення адвокатського запиту – 500,00 грн, складання та направлення апеляційної скарги на рішення суду- 5000,00 грн, складання та направлення адвокатського запиту – 500,00 грн).
03.03.2026 сторони склали Акт наданих послуг на суму 11000,00 грн (складання та направлення касаційної скарги – 6000,00 грн, складання та направлення пояснень на відзив на касаційну скаргу – 5000,00 грн).
Таким чином, позивач подав докази понесення ним витрат на правову допомогу адвоката на суму 41000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.
У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд враховує, що спір у даній справі не є складним, є «розрахунковим», відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також зважаючи на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку не у повному обсязі покладати на відповідача понесені позивачем адвокатські витрати та стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» витрати на правову допомогу адвоката у сумі 25000,00 грн.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, 

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код: 31025659) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» (02096, м. Київ, вул. Юрія Пасхаліна, буд. 17; ідентифікаційний код: 44771178) суму основного боргу у розмірі 621965 (шістсот двадцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 86 коп., 3% річних у розмірі 8570 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят) грн 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 13166 (тринадцять тисяч сто шістдесят шість) грн 80 коп., судовий збір у розмірі 41461 (сорок одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн 91 коп та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Повернути з Державного бюджету України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодарницьке» (02096, м. Київ, вул. Юрія Пасхаліна, буд. 17; ідентифікаційний код: 44771178) судовий збір у розмірі 1808 (одна тисяча вісімсот вісім) грн 27 коп., сплачений за платіжною інструкцією №108 від 20.12.2023.
5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак