Справа №461/10233/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року          м. Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючої судді – Павлюк О. В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Гнаткович В. С.,
представника позивача – Бориславського А. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про зміну постанови у справі про порушення митних правил, -
ВСТАНОВИВ:
1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці, у якому просить змінити пункт 2 постанови Львівської митниці від 25.11.2025 у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст.471 МК України , у частині розміру штрафу.
В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що Постановою Львівської митниці від 25.11.2025 у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.2 ст.471 Митного кодексу України та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 відсотків вартості товарів, що складає 256’000,50 грн, а також стягнуто на користь Львівської митниці 264,16 грн витрат за зберігання товару на складі митниці. Зазначену постанову у частині накладення штрафу у сумі 256’000,50 грн вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх фактичних обставин справи. Як зазначено в оскаржуваній постанові, відповідно до висновку спеціаліста СЛЕД Держмитслужбивід 03.11.2025 № 1420003400-0963 загальна вартість вилучених предметів у справі про ПМП № 1527/UA209000/2025 становить 853’335,00 грн. Вважає висновок експертного дослідження неналежним та недопустимим доказом з огляду на те, що вказаним висновком встановлена загальна ринкова вартість товару на ринку Україні. Вартість вилученого товару визначена шляхом отримання даних з торгівельної мережі Інтернет на митній території України, буз урахування, що товар переміщувався водієм ОСОБА_1 через митний кордон України і вартість встановлюється на момент перетину митного кордону України. Митний орган не врахував положення статті 49 Митного кодексу України, яка визначає основою декларування фактурну вартість товару, а не вартість товару на внутрішньому ринку. Ціна товару на внутрішньому ринку (які зазначені в експертизі) не є фактурною ціною у розумінні статті 49 МКУ, а містять внутрішні податки, цінову націнку, транспорті, фінансові та інші витрати як складові собівартості. Така ціна не може вважатися об`єктивним показником вартості імпортованого товару, а тим більше не може відповідати фактурній. Також зазначає, що згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 для розгляду вказаної справи визначена суддя Павлюк О. В.
Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 09.12.2025 відкрив провадження у справі, справу вирішив розглядати за правилами, встановленими статтею 286 КАС України.
17.12.2025 до суду від представника відповідача – Сліпенка С. В. надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву на позовну заяву вбачається, що останній вважає позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що ОСОБА_1 правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, постанова про притягнення до відповідальності є законною та обґрунтованою. Представник відповідача зазначає, що повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи у справах про порушення митних правил, у тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплені у Положеннях про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ. Тому представник відповідача вважає, що висновок експертного дослідження № 1420003400-0963 від 03.11.2025 у вказаній адміністративній справі складений експертом, який володіє достатніми повноваженнями для проведення товарознавчих експертиз, експертиза проведена уповноваженим органом, висновок експерта відповідає вимогам Закону, а тому такий є належним і допустимим доказом у справі. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову.
Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 18.12.2025 задовольнив клопотання представника позивача – адвоката Бориславського А. Л. про призначення судової товарознавчої експертизи та призначив таку у справі, а провадження у справі зупинив.
13.03.2026 до суду надійшов висновок експерта Львівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/114-26/2284-ТВ від 09.03.2026 за результатами судової товарознавчої експертизи.
Галицький районний суду м. Львова ухвалою від 16.03.2026 відновив провадження у справі та призначив справу до розгляду у судовому засіданні.
25.03.2026 через систему Електронний Суд від представника позивача – адвоката Бориславського А. Л. надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій останній просив пункт 4 прохальної частини позовної заяви викласти у такій редакції: Змінити захід стягнення, накладеного на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 МК України . Постанову Львівської митниці від25.11.2025 року у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025 змінити в частині накладеного штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становив 256000,50 грн., на штраф в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 180735,91 (сто вісімдесят тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 91 коп.»
Протокольною ухвалою від 09.04.2026 суд прийняв таку заяву Позивача та вирішив розглядати справу з урахуванням уточненних позовних вимог. 
Представник позивача – адвокат Бориславський А. Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив таку задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи належним чином шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження до його електронного кабінету у системі Електронний Суд. 
Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності Відповідача.
2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування, висновки суду
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з таких доводів та мотивів.
Суд встановив, що постановою заступника начальника Львівської митниці Хомутянського В. В. від 25.11.2025 у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного Кодексу України і на останнього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 30% вартості товарів – 256’000,50 грн.
Зі вказаної постанови вбачається, що 20 жовтня 2025 року близько 10 годин 23 хвилин в зону митного контролю в напрямку в`їзд в Україну, смугою руху «Зелений коридор» пункту пропуску «Шегині Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 де як водій слідував гр. України ОСОБА_1 . При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності у ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Автомобіль був переведений зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду зі застосуванням технічних засобів митного контролю (фотокамера, ліхтарик) у багажному відділенні та у салоні автомобіля, був виявлений товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: - набори інструментів, нові Felo XS18 у пластикових кейсах різних кольорів у кількості – 294 штуки. Вказаний товар переміщувався без приховування у салоні та багажному відділенні автомобіля. Таким чином, громадянин ОСОБА_1 вчинив дії щодо недекларування товарів (крім валютних цінностей та товарів,що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території), та які переміщуються громадянами. 
Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечують учасники процесу, Відповідач, визначаючи розмір стягнення, виходив із вартості товарів, визначеної висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби № 1420003400-0963 від 03.11.2025, згідно з яким була встановлена загальна вартість товарів у сумі 853’335,00 грн.
Отже, розмір штрафу визначений зі частки 30 відсотків від 853’335,00 грн.
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/114-26/2284-ТВ від 09.03.2026 вартість наданих на дослідження об`єктів, вилучених згідно з протоколом про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025, при перетині митного кордону (20.10.2025) становила 602’453,04 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У частині 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 489 цього Кодексу, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється Митним кодексом України.
У частині 2 статті 471 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами. Санкція даної статті передбачає накладення на правопорушника стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Відповідно до ч.2 ст. 366 Митного кодексу України канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. 
Відповідно до ч.4 ст.366 Митного кодексу України, громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою. В
Відповідно до ч.5. ст.366 Митного кодексу України початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор"), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення. 
Також, у ч. 6 ст. 366 Митного кодексу України визначено, що громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 374 Митного кодексу України визначено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 Митного кодексу України встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами. 
У частині 4 статті 374 Митного кодексу України встановлено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян (…). Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
У частині 8 статті 374 Митного кодексу України встановлено, що товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України
Відповідно до норм ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дiй) точних вiдомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також вiдомостей, необхiдних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
У нормах ч. 8 ст. 264 МК України визначено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. 
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Окрім цього, у рішенні "Надточій проти України" Європейський Суд з прав людини у справі зазначив, що "положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції".
Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Авшар проти Туреччини" в оцінці доказів суд встановив стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Отже, у справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом.
У статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як вже суд зазначав вище, в основу визначення розміру штрафу Відповідач поклав висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби № 1420003400-0963 від 03.11.2025, згідно з яким була встановлена загальна вартість товару у сумі 853’335,00 грн.
Оцінюючи доводи учасників процесу щодо вартості товарів визначеної митним органом, суд виходить з такого.
У нормах ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 357 Митного кодексу України, дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами. Призначення дослідження (аналізу, експертизи) в інших установах (організаціях) допускається лише у разі неможливості проведення дослідження (аналізу, експертизи) спеціалізованим органом з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленим підрозділом або за заявою декларанта чи уповноваженої ним особи для підтвердження чи спростування результатів проведеного дослідження (аналізу, експертизи).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 515 Митного кодексу України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Водночас, у вказаному випадку Позивач не ставить питання переплати або недоплати за товар, або, до прикладу, питання придбання товару неналежної якості, що притаманно відносинам між покупцем і продавцем, а не покупцем і митним органом, а отже Позивачу немає необхідності встановлювати вартість товару, будучи обізнаним про ціну, яка за нього виплачена.
Як наведено вище, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 495 МКУ, посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 255 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.
Положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є втіленням спеціально-дозвільного (імперативного) типу правового регулювання згідно з яким «Заборонено все, що прямо не вказано у законі».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Водночас, оцінюючи доводи представника відповідача, наведені у відзиві, щодо підстав та порядку призначення експертного дослідження, суд підкреслює, що він не ставить під сумнів повноваження митного органу на проведення і призначення відповідного дослідження, оскільки така експертиза, відповідно до ст. 515 МК України, не є судовою експертизою.
У цьому випадку предметом дослідження є саме об`єктивність відповідного висновку.
Водночас, у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження та не спростовані такі обставини.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 515 МКУ, висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди. У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).
Водночас, суд не може залишити поза увагою такі обставини, які безпосередньо впливають на об`єктивність висновку експерта.
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998року №53/5, проведення експертиз (експертних досліджень) основним завданням товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції; визначення належності товарів класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньої-економічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; установлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства-виробника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил. Згідно з вказаною Інструкції, з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи(міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила).
Водночас, Відповідач не зазначив, які саме стандарти та технічні умови до вказаного виду товару він використовував, не надав відомості з митних баз Держмитслужби щодо подібних (аналогічних) товарів, які імпортуються в Україну.
Суд також встановив з матеріалів справи, що вилучений у справі товар ввозився з-за кордону в Україну, проте, яка інформація використовувалась для визначення вартості товару матеріали справи не містять, а саме Відповідач не надав належного обґрунтування щодо того, що товар придбаний на території іншої країни, тобто співставлення вартості з урахуванням вказаного критерію.
Аналізуючи норми законодавства вбачається, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є органом уповноваженим на встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митного контролю, але Відповідач не довів, що Спеціалізована лабораторія уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил, що у подальшому є підставою для визначення розміру штрафу, який зараховується на рахунок Відповідача.
Суд погоджується з доводами Позивача про необ`єктивність вказаного висновку, які не були спростовані у ході розгляду справи Відповідачем, з огляду на те, що ринкова вартість товару, що переміщувався через митний кордон України встановлена експертом лише на підставі припущень щодо відсутності будь-яких прихованих факторів на підставі опису вилучених товарів (арк.2 Висновку), а також на підставі цінових пропозицій з мережі Інтернет (зокрема, з українських сайтів).
Окрім того, сам експерт у висновку вказує таку фразу: «При визначенні вартості об`єктів дослідження експерт … виходив з наступних припущень/застережень:…». Тобто, достовірність висновку експерта фактично ґрунтується на припущеннях, що само по собі ставить під сумнів об`єктивність такого висновку.
Поряд з цим, згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз.
У процедурі притягнення до відповідальності за порушення ч. 2 ст. 471 МК України важливою складовою призначення покарання у вигляді сплати штрафу є ціна товару. Саме визначення дійсної вартості вилучених товарів має значення для правильного вирішення спору.
Таким чином, висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі.
Відповідно до положень ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі № 200/6156/20-а дійшов до висновку, що право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Зазначена правова позиція висловлена також Верховним Судом в постановах від 28.05.2019 у справі № 816/2023/15, від 26.03.2019 у справі № 812/8245/13-а, від 19.06.2018 у справі № 826/7704/16, яка згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для урахування судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин. 
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/114-26/2284-ТВ від 09.03.2026, який був наданий на підставі ухвали суду, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, вартість наданих на дослідження об`єктів, вилучених відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025, при перетині митного кордону (20.10.2025) становила 602’453,04 грн.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".
Рішенням ЄСПЛ "Краєва проти України" надано судам у справах про порушення митних правил застосовувати дискрецію щодо міри покарання в разі встановлення вини, з урахуванням ступеню вини, майнового стану правопорушника та знаходити справедливий баланс між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.
Враховуючи наведене, вартість переміщуваних через митний кордон товарів є 602’453,04 грн., а тому розмір штрафу становить 180’735,91 грн (602’453,04*30%), який не буде надмірним тягарем для Позивача та є справедливим балансом між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.
За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, виходячи з конкретних обставин цієї справи наведених вище, суд вважає, що найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів Позивача буде зміна заходу стягнення, шляхом зменшення його розміру в межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 256’000,50 грн на штраф у сумі 180’735,91 грн.
Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У частинах першій, третій статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного сплачений Позивачем судовий збір підлягає стягненню зі суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці Державної митної служби України.
Керуючись ст. ст.241-246, 286 КАС України, суд –
В И Р І Ш И В :
1. Позов ОСОБА_1 до Львівської митниці про зміну постанови у справі про порушення митних правил – задовольнити.
2. У постанові Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025 від 25.11.2025 відносно ОСОБА_1 змінити захід стягнення, застосований до правопорушника, у межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 256’000,50 гривень на штраф у сумі 180’735,91 гривень.
3. Стягнути зі Львівської митниці Державної митної служби України збору за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 484,48 грн.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлений 09.04.2026.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
представник позивача – Бориславський Андрій Любомирович (адреса: 79005, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 15, оф. 2б);
відповідач ? Львівська митниця (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ідентифікаційний номер юридичної особи: 43971343);
представник відповідача – Сліпенко Сергій Володимирович (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1).
Суддя Ольга ПАВЛЮК