Справа № 589/3913/24 
Провадження № 2/589/1112/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року	м. Шостка	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Прачук О.В.,
з участю секретаря судового засідання Носовської В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 
-про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 45833-12/2023 від 29.12.2023 в сумі 31 800,00 грн, судовий збір в сумі 3028,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач послався на те, що 29.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 45833-12/2023, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 600,00 грн, строком на 120 днів (до 26.04.2024), шляхом переказу грошей на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
29.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 29052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі і за договором № 45833-12/2023 від 29.12.2023.
Однак відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 31 800,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 600,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 21 200,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесенні судові витрати.
18.12.2025 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому остання просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме стягнути з неї лише суму тіла кредиту в розмірі 10 600 грн, а в решті позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що умови зазначеного договору суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а отже є недійсними. Крім того, нарахування суми боргу по процентам за стандартною процентною ставкою 2.5 % також не відповідають положенням Закону. Розмір заборгованості за процентами значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, просила зменшити витрати на оплату правничої допомоги з 9000 грн до 2500 грн. 
22.12.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій представник позивача просив повністю задовольнити позов, мотивуючи тим, що кредитний договір № 45833-12/2023 від 29.12.2023 було укладено в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Відсотки по кредитному договору нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦК України, умовам договору про надання кредиту та Правилам. Представник позивача також вказав, що відповідач чудово знала про порядок укладення кредитного договору, та про всі інші типові умови кредитування, зокрема щодо порядку нарахування процентів за Кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку відповідача, реквізити якої були надані самим позичальником. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності позовних вимог є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовних вимогах просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання також не з`явилась, її представник – адвокат Рязанець А.А. надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, просив врахувати позицію відповідача , викладену у відзиві на позовну заяву. 
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, 29.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 45833-12/2023, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 600,00 грн, строком на 120 днів (до 26.04.2024), шляхом переказу грошей на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування. 
Так, кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання нею договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W919, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, крім іншого, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином електронний договір, що був укладений між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до п.1.1 Кредитного договору сторони домовилися, що Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти у розмірі 10 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався за користування кредитом сплатити проценти у фіксованому розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що строк надання кредиту становить 120 днів, дата повернення кредиту 26.04.2024. 
Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 600,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
29.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 29052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі і за договором № 45833-12/2023 від 29.12.2023.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 45833-12/2023 від 29.12.2023, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно з кредитним договором.
Враховуючи, що відповідач належним чином умови Договору не виконала суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 600,00 гривень підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за Кредитним договором, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Суд враховує доводи відповідача, щодо застосування положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині встановлення розміру денної відсоткової ставки за користуванням кредиту.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV " Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір № 45833-12/2023 був укладений 29.12.2023 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Отже, відсоткова ставка встановлена договорами не відповідає умовам чинного законодавства.
Згідно з ч. 1статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення процентної ставки (базова)/день 2,50% (фіксована) у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.
За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Тому суд розраховує заборгованість за укладеними між сторонами договорами, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %.
Так, 10600,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1,00 % = 106,00 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами).
Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором № 45833-12/2023 позивачем визначено за період з 29.12.2023 року (дату видачі кредиту) по 26.04.2024 року включно (останній день нарахування відсотків), що становить в сукупності 120 днів.
Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 45833-12/2023 становить та підлягає задоволенню в сумі 12 720 грн, а саме: (106 грн (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 120 днів (строк протягом якого розрахована заборгованість).
Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідач в даній справі не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог.

З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача загальної заборгованості у розмірі 23 320 грн 00 к.
На думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити частково у вказаній сумі.
Щодо відшкодування судових витрат, заявлених позивачем, то слід зазначити наступне.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно копії платіжної інструкції № 0454990035 від 20.08.2024 року позивачем було сплачено 3028,00 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 31 800,00 грн, і судом такий позов задоволено частково на суму 23 320,00 грн, що складає 73,33 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 220,43 грн (3028,00 грн * 73,33 %).
Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правничу допомогу в загальній сумі 9000,00 грн.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного.
Представником позивача надана заявка на надання юридичної допомоги № 114 та акт № 1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 9000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 5, 9, 12, 19, 20, 81, 82, 141, 258, 259, 264, 265, 353, 354 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» суму заборгованості за Кредитним договором № 45833-12/2023 від 29.12.2023 у розмірі 23 320 грн 00 к.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог у розмірі 2 220 грн 43 к., та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», адреса: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, код ЄДРПОУ: 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області       О.В.Прачук