ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1139/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року (головуючий суддя Луговська Г.В.)
в адміністративній справі №160/1139/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 16.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови позивачу зарахуванні до пільгового стажу періоди:
- навчання з 01.09.1981 по 29.07.1984 рік за пільговою професією машиніст екскаватора;
- службу в рядах Радянської Армії з 14.Х1.1984 року по 19.Х12.1986рік;
- роботу монтера путі з 02.07.1998 року по 03.02.1999рік;
- визнати протиправними діями обмеження в перерахунку пенсії відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України 1058-1У-від 16.Х1.2023 року в сумі 1055.62грн.;
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в здійснені перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до Списку №1 періоди: 
- навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 29.07.1984рік;
- службу в Армії з 14.Х1.1984 по 19.XI.1986 рік;
- роботу монтера путі з 02.07.1998 року по 03.02.1999 рік;
- повернути до розміру пенсії обмеження в розмірі суми пенсії 1055.62 грн. проведеного розрахунку пенсії за ч.4 ст.42 Закону 10581У з 16.Х1.2023 року;
- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 80% від заробітної плати шахтаря з дня її призначення та повернути і різницю між пенсією, що призначена та виплачувалась, та пенсією перерахованою з урахуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано період навчання та період служби в армії, а також період роботи монтера путі з 02.07.1998 року по 03.02.1999рік у подвійному розмірі. Крім того, відповідачем протиправно при проведенні індексації пенсії обмежено її розмір та не застосовано вимоги ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що не вбачається зайнятість позивача з повним робочим днем на підземних роботах не менш як 15 років.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. 
Вказує, що працював в гірничому виробництві по видобутку руди підземним способом в кар`єрі, глибина якого більше 150 метрів. Його робота більше 32 років була пов`язана в підземних умовах праці кар`єру глибиною більше 150 метрів. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову, а саме зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до Списку №1 періоди:
- навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 29.07.1984 рік; 
- службу в Армії з 14.11.1984 по 19.11.1986 рік; 
- роботу монтера путі з 02.07.1998 року по 03.02.1999 рік; 
- провести індексацію пенсії без обмеження максимальним розміром, встановленого п.10 постанови КМУ №168 від 24.02.2023 в розмірі 1500грн; 
- здійснити з 23.07.2009 (дата призначення пенсії) перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 80% від заробітної плати шахтаря з дня її призначення.
В ході розгляду апеляційної скарги з`ясовано, що матеріали справи не містять  диплом про навчання позивача в ПТУ в період з 01.09.1981 по 29.07.1984 рік. У зв`язку з чим, ухвалою від 13.01.2026 витребувано у позивача та відповідача докази (та письмові пояснення за необхідності), а саме: диплом про навчання ОСОБА_1 в ПТУ в період з 01.09.1981 по 29.07.1984 рік.
На виконання вказаної ухвали від 13.01.2026 позивачем надано копію диплома № НОМЕР_1 від 16.07.1984 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 1 вересня 1981 року вступив до середнього професійно-технічного училища №44 м. Кривого Рогу і 16 липня 1984 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією машиніст екскаватора.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 23.07.2009 та отримує пенсію на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058.
На звернення позивача від 05.11.2024 відповідач листом від 05.12.2024 №65145-47803/Ш-01/8-0400/24 повідомив, що період навчання та період проходження військової служби зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1, проте не підлягає зарахуванню до страхового стажу в пільговому обчисленні. 
Також відповідач зазначив, що для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” відсутні підстави, оскільки документи, які б підтверджували наявність 15 років роботи за списком 1 на підземних роботах в матеріалах пенсійної справи відсутні.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до пільгового стажу відповідних періодів навчання, служби в армії та роботи.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Згідно з пунктом 2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. 
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до положень пункту 16 Розділу ХУ Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 114 цього Закону передбачено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Аналогічна норма закріплена в статті 13 Закону України № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року.
Згідно частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами 1 і 15 - 23 пункту 1 частини 2 цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. 
При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за статтею 114 Закону № 1058-ІV, є належність професії, посади до пільгової та наявність необхідного страхового та пільгового стажу.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Зазначеній нормі відповідає і пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (Порядок №637).
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять трудову книжку позивач, яка підтверджує стаж роботи позивача, при цьому, записи трудової книжки викладені чітко, у відповідності з вимогами ведення трудових книжок, та не викликають сумніву. 
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Слід взяти до уваги, Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 року у справі №336/6112/16-а та від 31.10.2019 року у справі №688/4170/16-а зазначає, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне тільки за відсутності трудової книжки, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Оскільки матеріали справи містять трудову книжку позивача, яка підтверджує періоди роботи позивача, то відсутня необхідність надання уточнюючої довідки.
Щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до Списку №1 період навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 29.07.1984 рік, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріали справи містять копію диплома № НОМЕР_1 від 16.07.1984 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 1 вересня 1981 року вступив до середнього професійно-технічного училища №44 м. Кривого Рогу і 16 липня 1984 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією машиніст екскаватора, присвоєно кваліфікацію машиніст екскаватора п`ятого розряду.
Отже період навчання позивача в середньому професійно-технічному училищі №44 м. Кривого Рогу підтверджується за період з 01.09.1981 по 16.07.1984 року.
При цьому, в трудовій книжці позивача зазначено (а.с. 18): 
01.09.1981 року – навчання в ПТУ №44.
28.02.1984 року – прийнятий учнем помічника машиніста екскаватора рудоуправління на практику.
30.07.1984 – переведений помічником машиніста екскаватора 4 розряду рудоуправління 
Отже, диплом №182411 від 16.07.1984 року та записи трудової книжки підтверджують, що позивач в період з 01.09.1981 по 16.07.1984 навчався ПТУ №44.
Водночас, згідно трудової книжки, з 28.02.1984 року по 29.07.1984 року позивач був прийнятий учнем помічника машиніста екскаватора рудоуправління на практику.
Надаючи оцінку зазначеному періоду діяльності позивача суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зокрема, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Період навчання позивача підтверджено записами трудової книжки.
Професійно-технічна освіта є складовою системи освіти України. 
Професійно-технічна освіта спрямована на формування у громадян професійних знань, умінь, навичок, розвиток духовності, культури, відповідного технічного, технологічного і екологічного мислення з метою створення умов для їх професійної діяльності. 
Професійно-технічна освіта здобувається у професійно-технічних навчальних закладах.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 Закону України «Про професійну-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: 
професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
В силу статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записами трудової книжки позивача підтверджується, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, навчання у професійно-технічному навчальному закладі (ПТУ) з 01.09.1981 по 16.07.1984 за пільговою професією («машиніст екскаватора») підлягає зарахуванню до пільгового стажу, при цьому перерва між закінченням навчання та працевлаштуванням за цією ж професією не перевищує 3 місяців. Цей період зараховується на підставі документів про освіту (диплом, запис у трудовій) згідно із законодавством, що діяло до 2004 року. 
Також пільговий стаж роботи позивача з 17.07.1984 по 29.07.1984 підтверджується записами трудової книжки.
Натомість відповідач зарахував вказаний період роботи позивача до страхового стажу, а не до пільгового, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення, зокрема на належний розмір пенсійних виплат.
Таким чином, в частині позов підлягає задоволенню.
Стосовно позовних вимог позивача зарахувати період служби в армії з 14.11.1984 по 19.11.1986 до пільгового стажу роботи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного. 
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. 
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, як Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», так і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено право позивача на зарахування періоду військової служби до пільгового стажу роботи. 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а та від 3.11.2021 року у справі №360/3611/20 сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на вказане суд апеляційної інстанції вважає, що приписи статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягають тлумаченню таким чином, що час проходження особою військової служби може бути за бажанням особи зарахований як до стажу роботи, який передував службі, так і до стажу роботи, який слідував безпосередньо за періодом проходження військової служби.
Час перебування на військовій службі в період з 14.11.1984 по 19.11.1986 підтверджується записами трудової книжки.
Так, записами трудової книжки позивача підтверджується, що позивач з 01.11.1984 року звільнений з посади помічника машиніста екскаватора 4 розряду рудоуправління у зв`язку з «уходом в ряды ОСОБА_2 ».
При цьому, згідно уточнюючої Довідки №52-08 від 30.06.2009 щодо призначення пільгової пенсії зазначено, що ОСОБА_1 з 30.07.1984 по 01.11.1984 – працював повний робочий день на виробництві: Горні роботи в якості помічника машиніста екскаватора Рудоуправління, постійно зайнятий в кар`єрі на глибині 150м і глибше (а.с.73 з/с).
Отже, період проходження строкової військової служби також має бути зарахований до страхового стару на пільгових умовах.
Таким чином і в цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача зарахувати період роботи з 02.07.1998 року по 03.02.1999 рік до списку №1, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.1984 вбачається, що ОСОБА_1 працював в рудоуправлінні монтером путі на механізованих роботах 3 розряду. 
Відповідно до атестації робочого місця професія атестована по списку №1 (записи №11 та №12).
Також, згідно уточнюючої Довідки №52-08 від 30.06.2009 щодо призначення пільгової пенсії зазначено, що ОСОБА_1 з 03.02.1987 по 27.06.1998 та з 03.02.1999 по теперішній час (т.т. по час видачі довідки 30.06.2009) - працював повний робочий день на виробництві: Горні роботи в якості помічника машиніста екскаватора/ машиніста екскаватора Рудоуправління, постійно зайнятий в кар`єрі на глибині 150м і глибше (а.с. 73 з/с).
Таким чином матеріалами справи підтверджується, що у позивач працював повний робочий день у виробництві: 
гірничі роботи, в якості: помічник машиніста екскаватора та машиніста екскаватора рудоуправління, постійно зайнятий у кар`єрі на глибині кар`єру 150 м і глибше. 
Підстава видачі довідки: особові картки, технологічний процес роботи, контроль табелю обліку робочого часу.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записами трудової книжки позивача (запис №11, 12) підтверджується період роботи з 02.07.1998 по 03.02.1999 за списком №1 (а.с.20).
Водночас, відповідач зазначає, що згідно пільгової довідки №52-08 від 30.06.2009 не вказаний період роботи позивача з 02.07.1998 по 03.02.1999 за списком №1 (а.с. 73 з/с). 
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, то наявні підстави для висновку про зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог провести індексацію пенсії без обмеження максимальним розміром, встановленого п.10 постанови КМУ №168 від 24.02.2023 в розмірі 1500грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу, в віці 38 років в 2009 році призначена пільгова пенсія на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Приписами частини 2 статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 42 Закону України №1058-IV розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом 2 цієї частини (із змінами, внесеними згідно із Законом №2040-IX від 15.02.2022 - застосовується з 1 березня 2022 року).
Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Пунктом 1 Постанови КМУ від 24.02.2023 №168 установлено:
Установити, що з 1 березня 2023 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році” проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
При цьому пунктом 10 Постанови КМУ від 24.02.2023 №168 установлено:
у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;
розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
Матеріалами справи підтверджується, що пенсія позивача станом на 27.03.2024 становить 17613,65грн.
Загальний розмір пенсії становить 18669,27грн.
Відповідач з 1.03.2023 року обмежив індексацію пенсії позивача в розмірі -1055,62грн.
Позивач вважає таке обмеження його пенсії в індексації протиправним.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що при перерахунку пенсії позивача у 2023 році відповідачем не застосовано коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197, що пунктом 1 Постанови КМУ від 24.02.2023 №168.
Водночас, максимальний розмір пенсії в Україні у 2023 році був обмежений законодавством на рівні 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2023 року цей показник становив 20 930 гривень. Це обмеження включає всі доплати, надбавки та підвищення, крім особливих заслуг
Натомість пенсія позивача станом на 27.03.2024 становить 17613,65грн (18669,27грн), т.т. не перевищує максимального розміру, отже, відповідач, протиправно обмежив позивача в індексації пенсії в 2023 році.
Відповідач не здійснив належної індексації пенсії позивача на виконання постанови №168.
Відтак, наявні підстави для часткового задоволення вказаної вимоги та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії (індексації) згідно частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Щодо позовних вимог здійснити з 23.07.2009 (дата призначення пенсії) перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 80% від заробітної плати шахтаря з дня її призначення.
Дія Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей (ст.1 Закону №345-VI).
Тобто, обов`язковою умовою застосування норм цього закону для працівників є: 
виконання робіт по видобуванню вугілля, залізної руди, руди кольорових і рідкісних металів, тощо, виконання робіт на шахтобудівних підприємствах, або виконання робіт в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах при зайнятості на підземних роботах повний робочий день.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач у своїй відповіді від 05.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії позивача зазначив, що страховий стаж позивача зарахований по 30.06.2017, що складає 65 (?) років 6 місяців 24 дні (з урахуванням 30 років роботи по Списку №1) (а.с.27).
Отже, безпосередньо відповідач зазначає про наявність у позивача 30 років роботи по Списку №1.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що зайнятість позивача з повним робочим днем на підземних роботах становить не менш як 15 років, тому наявні підстави для застосування при перерахунку пенсії позивача статтю 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Відповідачем не спростовано, що позивач працював в гірничому виробництві по видобутку руди підземним способом в кар`єрі, глибина якого більше 150 метрів та робота позивача більше 32 років була пов`язана в підземних умовах праці кар`єру глибиною більше 150 метрів.
При цьому, позивачем (матеріалами справи) вказані обставини підтверджені. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вбачає, що ці позовні вимоги підлягають задоволенню з урахування ч.2 ст. 122 КАС України, т.т. 6-ти місячного строку звернення до суду – з 16.07.2024, іншу частину цих вимог слід залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. 
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналіз обставин справи дає підстави для висновку, що для ефективного захисту прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача від 05.12.2024 року, що оформлене листом «Про розгляд звернення», яким відмовлено в перерахунку пенсії позивача та 
зобов`язати відповідача з 16.07.2024 зарахувати позивачу до страхового стажу на пільгових умовах періоди:
- навчання в ПТУ №44 з 01.09.1981 по 16.07.1984 рік та період з 28.02.1984 до 29.07.1984 – прийняття до ЮГОК (Южного горно-обогатительного комбината) учнем помічника машиніста екскаватора рудоуправління на практику; 
- службу в Армії з 14.11.1984 по 19.11.1986 рік; 
- роботу в рудоуправлінні (ЮГОК) монтера путі на механізованих роботах 3 розряду з 02.07.1998 року по 03.02.1999 рік; 
Також, слід зобов`язати відповідача з 16.07.2024:
- провести індексацію пенсії позивача згідно постанови КМУ №168 від 24.02.2023, частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV та 
- здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 80% від заробітної плати шахтаря з дня її призначення, з 16.07.2024.
Частину позовних вимог за період з 23.07.2009 (дата призначення пенсії) до 15.07.2024 слід залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, що передбачено ч.2 ст. 122 КАС України.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, що покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Ураховуючи результат апеляційного перегляду, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн., у загальному розмірі становить 3028 грн.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.032025 року – скасувати, прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 05.12.2024 року, що оформлене листом «Про розгляд звернення», яким відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати з 16.07.2024 до стажу роботи на пільгових умовах періоди: 
- навчання в ПТУ №44 з 01.09.1981 по 16.07.1984 рік та період з 28.02.1984 до 29.07.1984 – прийняття до ЮГОК (Южного горно-обогатительного комбината) учнем помічника машиніста екскаватора рудоуправління на практику; 
- службу в Армії з 14.11.1984 по 19.11.1986 рік; 
- роботу в рудоуправлінні (ЮГОК) монтера путі на механізованих роботах 3 розряду з 02.07.1998 року по 03.02.1999 рік. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з 16.07.2024:
- провести індексацію пенсії ОСОБА_1 згідно постанови КМУ №168 від 24.02.2023, частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
- здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі 80% від заробітної плати шахтаря та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Частину позовних вимог за період з 23.07.2009 (дата призначення пенсії) до 15.07.2024 - залишити без розгляду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн., що в загальному розмірі становить 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.02.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко