Справа № 161/773/26 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/442/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалася на те, що з 05 вересня 2004 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем  ОСОБА_2 , від якого вони мають повнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що дочка проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та навчається на денній формі у Луцькому національному технічному університеті на 4-му курсі факультету бізнеса та права, отримує стипендію 1100 грн, інших джерел доходу не має. 
Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач ОСОБА_2  офіційно працевлаштований у військовій частині та отримує грошове забезпечення, а тому в змозі сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, позивач  ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з останнього на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову на час навчання дочки і до досягнення нею 23 років.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року провадження у цій справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Вважаючи дану ухвалу незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права, представник позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач  ОСОБА_2 зник безвісти 06 вересня 2025 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новоекономічне Покровського району Донецької області та враховуючи обов`язок суду зупинити провадження у справі за обставин перебування сторони на військовій службі, наявні правові підстави для зупинення провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.
Такий висновок суду є правильним.
Встановлено, що 12 січня 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача  ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2026 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
09 лютого 2025 року на адресу суду першої інстанції надійшла письмова заява від батька відповідача ОСОБА_6 , у якій останній повідомляв про те, що його син ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання. На підтвердження вказаних обставин до заяви долучив письмові докази: копію сповіщення про безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 , який зник безвісти 06 вересня 2025 року близько 10:46 год. під час виконання бойового завдання внаслідок артилерійського обстрілу противника по ВП «Мохіто» поблизу населеного пункту Новоекономічне Покровського району Донецької області; копію висновку службового розслідування від 03 жовтня 2025 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 ; копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 січня 2026 року та Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 29 січня 2026 року.
Зі змісту ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року вбачається, що врахувавши вимоги процесуального закону щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі за обставин перебування сторони на військовій службі, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, частиною третьою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається), зокрема, у разі безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку. Своєю чергою, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.
Відповідно до статті першої Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особою, зниклою безвісти за особливих обставин, вважається особа, яка зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».
Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).
Відповідно до частини першої статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою визначений Главою 4 Розділу IV ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зазначила, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан».
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Як було встановлено судом, відповідач  ОСОБА_2  був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України і зник безвісти 06 вересня 2025 року близько 10:46 год. під час виконання бойового завдання внаслідок артилерійського обстрілу противника по ВП «Мохіто» поблизу населеного пункту Новоекономічне Покровського району Донецької області.
Враховуючи, що відповідач  ОСОБА_2  перебуває на військовій службі та в ході виконання своїх обов`язків щодо захисту Батьківщини зник безвісти, жодних доказів того, що він виключений зі списків особового складу Збройних Сил України матеріали справи не містять, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до припинення обставин, передбачених п. 2 ст. 1 статті 251 ЦПК України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала місцевого суду без змін, як така, що постановлена судом з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – Солонинки Світлани Петрівни залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді