ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/1615/25
Головуючий у першій інстанції – Пархомчук Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/502/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі – АТ «ПУМБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 75 613,62 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 жовтня 2017 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі було збільшено до 44 300 грн. Свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 75 613,62 грн, з яких: 41 002,53 грн – заборгованість за кредитом та 34 611,09 грн – заборгованість за процентами, яку відповідачем добровільно не погашено.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року позов АТ «ПУБМ» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2017 року в сумі 75 613,62 грн та 2 422 грн судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на практику розгляду справ цієї категорії Верховним Судом та судами апеляційної інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Доводи скарги зводяться до незаконності нарахування кредитором відсотків за користування коштами, оскільки АТ «ПУМБ» та позичальник не погоджували у будь-якому виді плату за користування кредитними коштами, підписана відповідачем заява № 200901232401 не містить умов про розмір відсоткової ставки та порядок її нарахування. Крім анкети-заяви на отримання картки для власного використання ОСОБА_1 більше жодних документів не підписував і будь-якої згоди щодо нарахування банком відсотків по кредиту не надавав.
Сторона відповідача вважає хибними твердження банку про те, що ОСОБА_1 погодив відсоткову ставку за кредитом шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, в якому зазначено проценти за користування коштами, а також штрафи та інші платежі, які можуть нараховуватись за кредитним договором від 29 жовтня 2017 року. Звертає увагу суду на те, що у п. 7 паспорту зазначено, що «ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 29 жовтня 2017 року», тобто лише 1 день. Відповідно до п. 4 цього паспорту наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Зазначає, що наданий паспорт споживчого кредиту є документом, який просто містить основні умови кредитування та надається в якості інформаційної довідки перед укладенням договору. Підписання паспорта не є укладенням договору з погодженням його істотних умов. Крім того, цей документ має термін дії 1 день, і після спливу цього терміну він втрачає свою чинність. Наголошує на тому, що перше зняття коштів ОСОБА_1 з кредитної картки датоване 03 січня 2018 року, і станом на цей день інформація, викладена в паспорті споживчого кредиту, вже втратила будь-яку актуальність. Відповідач не міг знати про конкретний розмір відсотків, який буде нараховуватись.
Звертає увагу суду на те, що позичальником особисто не підписувались Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, що свідчить про відсутність погодження відповідача з наведеними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні враховуватись судом при вирішення спору. ОСОБА_1 не заперечує отримання у АТ «ПУМБ» картки для власного користування, проте використання ним коштів не може свідчити про укладення договору банківського рахунку. Наголошує на тому, що банк неодноразово неправомірно в односторонньому порядку змінював умови щодо нарахування відсотків та інших складових заборгованості.
Указує, що відповідно до виписки з особового рахунку позичальника за період з 29 жовтня 2017 року по 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 було сплачено 54 631,15 грн, які банком безпідставно зараховані в рахунок погашення непогоджених відсотків. Вважає, що ця сплачена ним сума мала зараховуватись на погашення заборгованості за фактично отриманим тілом кредиту. Зважаючи на те, що пред`явлена позивачем до стягнення сума за тілом кредиту становить 41 002,53 грн, а відповідачем сплачено 54 631,15 грн, які банком безпідставно не зараховані на погашення тіла кредиту, отже ОСОБА_1 повністю виконав зобов`язання за кредитним договором № 200901232401.
Сторона відповідача просила стягнути понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 грн.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду – скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «ПУМБ», суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте ОСОБА_1 порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку позичальника.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке. 
У справі встановлено, що 29 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву № 200901232401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з проханням відкрити на його ім`я поточний рахунок НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну карту. Номер кредитної картки миттєвого випуску НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом у сумі 1 000 грн. Розрахунковий день – 30 число кожного місяця, платіжна дата – 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір максимального платежу за інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням заяви позичальник підтвердив, що ним отримано у непошкодженому стані платіжну картку і ПІН, а також, що з правилами користування платіжною карткою він ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватися (а.с. 11 зворот). 
У тексті наведеної заяви зазначено, що її підписанням ОСОБА_1 беззастережно підтверджує, що:
- ця заява має новаційний характер і в результаті приєднання до ДКБО дія договорів на відкриття та обслуговування карткових рахунків, договорів карткового рахунку, що раніше були укладені між ним та банком припиняються на підставі ст. 604 ЦК України;
- ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згоден, усі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення;
- отримав від банку повідомлення про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, права суб`єкта персональних даних та іншу інформацію згідно ЗУ «Про захист персональних даних»; 
- йому відомо, що укладання договору страхування зі страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в банку, таку послугу було обрано ним за власною ініціативою з числа послуг, що пропонуються банком, і відносини за договором страхування, після його укладення, виникають виключно між страхувальником та страховиком.
У паспорті споживчого кредиту (а.с. 12) наведено наступні умови кредитування: тип кредиту – кредитна лінія; сума кредиту – 1 000 грн; строк кредитування – 12 місяців (зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін); спосіб надання кредиту – шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту; процентна ставка – 49 % річних; реальна річна процентна ставка – 59,59 %; орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування – 12 566,39 грн.
До позову АТ «ПУМБ» додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 14-19), яка підпису відповідача не містить.
Згідно з довідкою АТ «ПУМБ» позивачем періодично проводилося збільшення кредитного ліміту, а саме: 11 листопада 2018 року кредитний ліміт збільшено до 5 000 грн; 18 травня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 9 500 грн; 12 жовтня 2018 року – до 14 500 грн; 06 лютого 2019 року – до 19 500 грн; 19 червня 2019 року – до 24 500 грн; 11 грудня 2019 року – до 29 500 грн; 04 червня 2020 року – до 33 300 грн; 16 жовтня 2020 року – до 37 100 грн; 18 лютого 2021 року – до 42 100 грн; 27 лютого 2022 року – до 42 100 грн; 26 травня 2023 року – до 44 300 грн (а.с 23 зворот). 
Випискою за рахунком НОМЕР_3 за період з 29 жовтня 2017 року по 09 квітня 2025 року підтверджується факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с.30 зворот-38, 45 зворот-54).
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) від 10 квітня 2025 року, в якій до ОСОБА_1 доведено необхідність погасити заборгованість за кредитним договором № 200901232401 в сумі 75 613,62 грн протягом 30 днів з моменту отримання цього листа (а.с. 20).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 200901232401 від 29 жовтня 2017 року станом на 09 квітня 2025 року (включно) становить 75 613,62 грн, з яких: 41 002,53 грн – заборгованість за сумою кредиту та 34 611,09 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 24-30).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
У частині 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність правових підстав для задоволення вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
У справі встановлено, що 29 жовтня 2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписано заяву № 200901232401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Заявою підтверджується, що сторони узгодили розмір кредитного ліміту в сумі 1 000 грн, який бажав отримати ОСОБА_1 . Умов щодо зміни кредитного ліміту у бік його збільшення або зменшення заява не містить. Також заява № 200901232401 не містить інших істотних умов договору, зокрема, розміру відсотків за користування кредитом та порядок їх нарахування, строку повернення кредиту, типу кредитної картки, тощо.
Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що паспорт споживчого кредиту не є належним доказом погодження ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 11, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Більш того, в тексті самого паспорту споживчого кредиту вказується, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, а отже останній не може підмінювати собою зміст умов кредитного договору, фактично укладеного між сторонами. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що наведена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 29 жовтня 2017 року (а.с. 12), тобто чинність цих умов тривала протягом 1 дня.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 333/5483/20 та від 15 червня 2022 року у справі № 383/418/20.
Посилання позивача, як підставу зміни (збільшення/зменшення) кредитного ліміту, на публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відхиляються апеляційним судом через відсутність в ній підпису позичальника.
Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зокрема, в частині зміни кредитного ліміту, не може вважатися невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такий документ не підписаний ОСОБА_1 , як позичальником, а отже у суду відсутні достатні підстави вважати, що відповідач, підписуючи заяву № 200901232401, розумів саме надану суду стороною позивача означену публічну пропозицію, ознайомився та погодився саме з цим документом, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Отже твердження позивача, які ґрунтуються на змісті наданої ним і не підписаної відповідачем публічної пропозиції, можуть сприйматись лише як припущення, на яких відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Наведене повністю узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, а також з висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 322/1220/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 182/1806/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 188/1815/17.
Таким чином, в ході судового розгляду знайшли підтвердження доводи скаржника про те, що сторони не обумовили письмово та належним чином можливість зміни банком кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки, порядок і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Відповідачем факт отримання кредитних коштів за збільшеним лімітом та користування ними не оспорюється.
Наявний у справі розрахунок суми простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 24-25) свідчить про те, що у період з 30 грудня 2017 року по 30 листопада 2024 року відповідачем сплачено 58 153,07 грн процентів.
Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач визначив суму у розмірі 41 002,53 грн. Апеляційний суд виходить з того, що оскільки за обставинами справи встановлено неправомірність нарахування банком процентів за користування ОСОБА_1 кредитом у зв`язку з недоведеністю погодження цієї умови сторонами, відтак сплачені відповідачем кошти за період з 30 грудня 2017 року по 30 листопада 2024 року у розмірі 58 153,07 грн мають бути зараховані на погашення суми заборгованості за тілом кредиту. Ураховуючи визначену банком суму боргу відповідача за тілом кредиту станом на 09 квітня 2025 року у розмірі 41 002,53 грн та суму зайво сплачених відповідачем процентів у розмірі 58 153,07 грн, яка підлягає зарахуванню до суми заборгованості за тілом кредиту, у ОСОБА_1 станом на 09 квітня 2025 року заборгованість за кредитом відсутня, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» відсутні.
Зважаючи на викладене вище, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, відмовивши у задоволенні позову повністю. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (а.с. 79).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволенні позову, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених відповідачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 3 633,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Вирішуючи заявлене у апеляційній скарзі клопотання представника відповідача – адвоката Скользнєвої В.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції адвокат Скользнєва В.В. здійснювала на підставі договору про надання правничої допомоги від 20 листопада 2025 року (а.с. 77) та ордеру серії АР № 1280759 від 09 грудня 2025 року (а.с. 76 зворот).
За умовами договору про надання правничої допомоги адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу та представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судових установах України. Зміст правової допомоги за цим договором: представництво прав та інтересів клієнта, надання консультацій, роз`яснень з юридичних питань, складання та подання всіх видів процесуальних та інших документів, участь в судових засіданнях, тощо (п. 1.1, 1.2 договору).
Пунктом 4 договору визначено порядок оплати за договором. Так, відповідно до п. 4.1 за надання правової допомоги адвокатом клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар. Розмір гонорару визначається за домовленістю сторін і може змінюватися залежно від обсягу робіт, строку виконання доручення, результатів вирішення спірних правовідносин, ступеня складності справи, обсягу правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату. 
09 грудня 2025 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Скользнєвій В.В. 8 000 грн за договором про надання правової допомоги від 20 листопада 2025 року, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 09 грудня 2025 року (а.с. 78 зворот).
На підтвердження суми коштів, сплачених ОСОБА_1 за отримані правові послуги, у матеріалах справи наявний акт здачі-прийняття наданих послуг від 09 грудня 2025 року, за яким усього витрачено 3,5 робочих годин на загальну суму 8 000 грн (а.с. 78): ознайомлення з матеріалами справи – 1,5 год. вартістю 2 000 грн; написання апеляційної скарги – 2 год. вартістю 6 000 грн.
Позивачем клопотання про необґрунтованість заявленого стороною відповідача розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не заявлялося.
Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, об`єм і зміст складеної адвокатом апеляційної скарги (а.с. 72-76), співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає за можливе стягнути з АТ «ПУМБ» на користь відповідача 8 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Саме такий розмір буде відповідати критеріям реальності витрат на правові послуги та розумності їхнього розміру. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 3 633,60 грн судового збору та 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», зареєстроване місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, ЄДРПОУ 14282829.

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова