Справа № 194/1437/25
провадження 2/216/1216/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
25 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Скиби М.М.,
за участю секретаря судового засідання Агурейчевої А.М.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області надійла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 426097578 від 23.03.2024 року у розмірі 63880,39 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 23.03.2024 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №426097578 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 12800 грн. на її банківську картку № НОМЕР_1 на умовах зворотності, платності, строковості, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов Договору.
Як вказує позивач, 28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу №28/1118-01.
31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до зазначеного договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди про викладення тексту договору у новій редакції.
Окрім того 27.02.2025 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" уклали договір факторингу №27/0225-01, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 426097578.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 63880,39 грн. та судові витрати у справі.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін 
Представник позивача в судове засідання не прибув. У позовній заяві представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив провести судове засідання за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.
З урахуванням наявності встановлених законодавством умов, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 23.03.2024 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем був укладений Кредитний договір № 426097578, у порядку визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". 
Згідно з п. 2.1. Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 12800 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»
Відповідно до умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 12800 грн. 
Згідно з пунктом 8.3. Договору на момент укладення Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 відсотків річних.
На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач надав копію електронного платіжних доручень від 23.03.2024, 27.03.2024, 30.03.2024, 02.04.2024, 04.04.2024, 05.04.2024,  на загальну суму 12800,00 грн., які були переведені на картку відповідача № 4149-60XX-XXXX-6795.
Таким чином суд приходить до висновку, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов`язання за Договором виконало та надало грошові кошти в розмірі 12800 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У позовній заяві позивач посилається на те, що він набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №426097578, оскільки на підставі договору факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 року є правонаступником ТОВ «Таліон Плюс», яке в свою чергу на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року) стало правонаступником первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Разом з цим, суд звертає свою увагу на те, що позивачем не доведено факту відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон Плюс» своїх прав вимоги за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024 року, в якому боржником є ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року у загальному розмірі 63880,39 грн у зв`язку з їх недоведеністю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що: відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом №2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 зроблено висновок про те, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Разом з цим, в матеріалах справи взагалі відсутня копія договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 426097578 від 23.03.2024 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем .
Надана позивачем додаткова угода №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, без дослідження всіх умов самого договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, сама по собі у даному випадку не може бути беззаперечним доказом на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем .
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до цього договору) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права вимоги саме за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року, в якому боржником є ОСОБА_1 , оскільки будь-яких Реєстрів прав вимоги до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року матеріали справи не містять.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення ТОВ «Таліон Плюс» оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що також є обов`язковим доказом на підтвердження відступлення прав вимог.
Також, позивач у своєму позові посилався на той факт, що 27.02.2025 року між клієнтом ТОВ «Таліон Плюс» та Фактором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/0225-01 , відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
У Витязі з Реєстру прав вимоги №1 від 27.02.2025 року до Договору факторингу № 27/0225-01від 27.02.2025 року зазначено, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 63 880, 39 грн. 
Проте, наявна в матеріалах справи копія договору факторингу №27/0225-01 не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити дійсні умови вказаного договору, за якими, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року.
Крім цього, згідно п. 3.1.1 Договору факторингу сума фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка взується в кожному окремому реєстрі прав вимог. Однак, у наданому Витязі з реєстру прав вимоги №1 від 27.02.2025 року до Договору факторингу № 27/0225-01від 27.02.2025року відсутня сума фінансування, а тому неможливо встановити факт повної оплати фактором за таким реєстром на підставі платіжної інструкції №22464 від 03.03.2025 року.
Таким чином, суд вважає, що витяг з реєстру прав вимоги №1 від 27.02.2025 року до Договору факторингу №27/0225-01від 27.02.2025року не є належним, достовірним та достатнім доказом того, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» дійсно перейшло право вимоги за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року, в якому боржником є ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять жодних належних та достатніх доказів того, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило свої права вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс».
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20).
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило також у разі неявки представника позивача у судове засідання, розгляд справи проводити за його відсутності, клопотання про надання суду додаткових доказів, витребування відповідних доказів та інших документів не заявляло.
Суду позивачем не надано достатніх та допустимих доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №426097578 від 23.03.2024року.
В зв`язку з вищенаведеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку наявність підстав відмови в задоволенні позову, оскільки у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем слід залишити за останнім.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Судові витрати понесені позивачем пов`язані з розглядом справи залишити за позивачем. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому законом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєтроване місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя           М.М.СКИБА