Справа № 386/1035/25 
Провадження № 2/385/473/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
09.03.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді    Венгрина М. В.,
секретар судового засідання   Шевченко Л. О.,
за участю:
представниці позивача - адвокатки Маслякової Т. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Благовіщенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області, про оспорювання батьківства, 
В С Т А Н О В И В:
позивач ОСОБА_1 звернувся в суду позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та просить виключити з актового запису № 2335 від 22.05.2019, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків Харківської області, Україна, відомості про батька - ОСОБА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стислий виклад позиції учасників справи 
Позивач в обґрунтування позову покликається на те, що в період 2018-2019 він з відповідачкою мали близькі стосунки не перебуваючи в шлюбі. Від даних стосунків в них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого зазначений позивач по справі, позивач сприймав дитину, як свою рідну, і хоч сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, та з 2019 року не мали жодних особистих відносин - всіляко турбувався про дитину. Під час спілкування позивача з відповідачкою в травні 2026 року, відповідачка повідомила позивача, що насправді він не є біологічним батьком дитини. Позивач звернувся до клініки для проведення аналізу ДНК на батьківство, та отримав результат, за яким ймовірність батьківства позивача відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 0%. У зв`язку з цим у позивача постала потреба необхідність виключення відомостей про батька із свідоцтва про народження дитини, оскільки позивач не є його біологічним батьком і відсутня кровна спорідненість між позивачем та дитиною відповідачки, через що він звернувся до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представниця позивача, адвокатка Маслякова Т. О., позовні вимоги підтримала з наведених в позові мотивів. 
Відповідачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористалась. 
Благовіщенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському району Кіровоградської області, правом подання пояснень третьої особи не скористався.
Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі
Ухвалою Гайворонського районного суду від 21.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Благовіщенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Ухвалою Гайворонського районного суду від 29.08.2025 за клопотанням представниці позивача - адвокатки Маслякової Т. О. про призначення судову медичної молекулярно-генетичну експертизу, провадження в справі зупинено.
Ухвалою суду від 09.12.2025 поновлено провадження по справі.
15.01.2026 від представниці позивача - адвокатки Маслякової Т. О. надійшла заява про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Гайворонського районного суду від 15.01.2026 відмовлено в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, закрито підготовче судове засідання та призначено справу для розгляду по суті.
Розгляд справи по суті проведено 02.03.2026 за відсутності відповідачки та представника третьої особи, які належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, та протокольною ухвалою відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 09.03.2026.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого вказаний позивач по справі ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про народження серії № 2335 від 22.05.2019 (а.с. 5 зворот - 6).
З результату дослідження аналізу ДНК на батьківство ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , що виконаний лабораторією «МАМА РАРА», встановлено, що ймовірність що ОСОБА_1 являється батьком дитини ОСОБА_3 становить 0%, при цьому у висновку зазначено застереження, що його не можна використовувати як доказ наявності чи відсутності родинного зв`язку (а.с. 6 зворот).
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положеннями статті 136 СК України встановлено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. 
Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Відповідно до ч. ч. 1 та 3ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.
Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.
Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п.2.13 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Згідно з п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Позивач, який стверджує, що не є біологічним батьком ОСОБА_3 , що йому стало відомо після проведення дослідження аналізу ДНК на батьківство 22.05.2025 звернувся до суду з даним позовом.
З його клопотанням було призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу, роз`яснено сторонам наслідки ухилення від проведення такої.
З клопотання експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.10.2025, що для проведення експертизи 06.10.2025 з`явився позивач ОСОБА_1 при цьому відповідачка ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 не з`явились та повторно призначено дату відбору зразків 31.10.2025 (а.с. 70-71).
З клопотання експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.10.2025, що для проведення експертизи 31.10.2025 не з`явився позивач ОСОБА_1 , оскільки перебував у відрядженні як військовослужбовець та у зв`язку з чим його адвокаткою було подано заява про перенесення дати відібрання зразків, відповідачка ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 не з`явились, повторно призначено дату відбору 21.11.2025 (а.с.81-82).
З повідомлення експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 08.12.2025 вбачається неможливість проведення судової експертизи в зв`язку з постійною неявкою відповідачки ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , також зазначено що позивач для відібрання зразків 06.10.2025 та 21.11.2025 з`являвся (а.с.87-88).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Незважаючи на призначення у даній справі судово - генетичної експертизи щодо встановлення кровного споріднення між дитиною ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , а також роз`яснення сторонам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідачка ОСОБА_2 неодноразово не з`являлась у визначені експертом дати та час для відібрання біологічних зразків до експертної установи, не забезпечувала явку дитини, щоразу будучи повідомленою про таку необхідність. Обґрунтованих причин неявки для забору відповідних зразків та проведення експертиз, які були призначені на 06.10.2025, 31.10.2025 та 21.11.2025 відповідачка суду не повідомила. 
Тобто відповідачка була належним чином повідомлена (телефонограмами та поштовим повідомленням) про дату, час та місце проведення експертизи, необхідність її явки для відбору зразків у відповідне місце на відповідні дату і час, однак проігнорувала таке. При цьому відповідачка достовірно знала про наявність в суді цивільної справи та призначення судово-генетичної експертизи. Вказане свідчить про небажання останньої встановити істину у справі та отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Оцінивши процесуальну поведінку відповідачки, з точки зору дотримання ними критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що відповідачка навмисно ухилилась від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням сторони позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту.
Суд, враховуючи вищевказані обставини, приходить до висновку, що ухилення відповідачки від проведення судово - генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та небажання спростувати доводи позивача, що дає суду можливість визнати факт для з`ясування якого експертиза була призначена - що позивач ОСОБА_1 не є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно п. 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Отже, підставою для внесення до актових записів цивільного стану, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та враховуючи, що відповідачка ухилилась від проходження експертизи, суд вважає за можливе визнати, що позивач не є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому також позовна вимога про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 запису про батьківство ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.
Таким чином суд вважає правильним позов задоволити у повному обсязі.
розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати на сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження розміру витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір № 4-26/05/25-М від 26.05.2025 про надання правової (професійної правничої) допомоги в якому зокрема зазначено гонорар адвоката у розмірі 63000,00 грн, прибутковий касовий ордер та квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату послуг адвоката на суми 63000,00 грн від 26.05.2025.
Слід вказати, що такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає орієнтовному попередньому розрахунку, що зазначений в позовній заяві.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18).
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При цьому суд враховує, що відповідачка клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла. 
ВП ВС у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 висловила позицію, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже даною нормою визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Верховний Суд також неодноразово вказував, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (наприклад в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу в даній справі в розмірі 63000 грн, що понесені позивачем, суд вважає, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та доходить висновку про необхідність обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи сумою 15000,00 грн. При цьому суд бере до уваги кількість судових засідань в справі, необхідність заявлення стороною позивача клопотань, значення справи для сторін, відсутність публічного інтересу до справи та те, що розмір витрат на правничу допомогу не повинен бути способом надмірного збагачення сторони.
Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Благовіщенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області (місцезнаходження: Кіровоградська область, Голованівський район, м. Благовіщенське, вул. Промислова, 23/54, ЄДРПОУ 22214144), про виключення актового запису про оспорювання батьківства - задовольнити.
Виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 № 2335 від 22.05.2019, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, відомості про батька - ОСОБА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору та 15000,00 грн на професійну правничу допомогу, а всього 15968 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повний текст судового рішення складено 09.03.2026.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 09.03.2026