Справа №760/13732/25
2/760/277/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Царіциній Я.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

20 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Свої вимоги мотивує тим, що вона є рідною онукою ОСОБА_3 .
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_3 була оголошена померлою з моменту набрання законної сили рішенням суду, тобто з 26 квітня 2016 року.
21 липня 2016 року було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 1992 року. 
Позивач є єдиною спадкоємицею за законом за правом представлення після смерті баби, яка заповіту не складала. 
Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Таким чином, до ОСОБА_1 як до онуки, повинна перейти за правом представлення та частина спадщини, яка б належала її матері на час відкриття спадщини, якби вона була жива. 
Вона не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки не знала про наявність рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року.
Про наявність вказаного рішення суду їй стало відомо лише 10 березня 2021 року. 
На підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , подав заяву до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 нікого не повідомляв про оголошення ОСОБА_3 померлою, до участі у справі заінтересованих осіб свідомо не залучав, інформацію про відкриття спадщини і наявність спадкової справи № 568/2016 приховав, у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину зазначив, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає.
Вказане підтверджується рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року у справі № 760/12082/21, а також постановами Київського апеляційного суду та Касаційного цивільного суду у вказаній справі.
ОСОБА_2 було достовірно відомо про наявність інших спадкоємців, з якими він перебуває у родинних відносинах та проживає в одному будинку. 
19 березня 2021 року вона звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. 
24 березня 2021 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 568/2016 за заявою її племінника ОСОБА_2 , у встановлений законом шестимісячний термін ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався, тому ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року вирішено питання про витребування доказів у справі.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що пропуск строку після остаточного рішення Верховного Суду пов`язаний з тим, що ОСОБА_1 шукала адвоката для належного оформлення позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 79-88). Зазначив, що ОСОБА_1 , у позові вказує на те, що про смерть ОСОБА_3 їй стало відомо 10 березня 2021 року, проте з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду вона звернулась лише 19 травня 2025 року, тобто більше ніж через чотири роки з моменту, коли вона дізналась про смерть бабусі. У позовній заяві відсутні жодні пояснення щодо причин звернення з позовом через такий значний проміжок часу. Єдине на що позивач посилається, що у 2021 році вона зверталась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 (справа № 760/12082/21). Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 31 січня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому не має права просити визнати право власності на спадкове майно. Вказує, що обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту своїх прав у справі № 760/12082/21 не може вважатись поважною причиною для не звернення протягом чотирьох років з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, остаточне судове рішення у справі № 760/12082/21 було ухвалено 31 січня 2024 року, проте ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом більше ніж півтора роки з моменту ухвалення рішення суду. Таким чином, ОСОБА_1 діє недобросовісно, оскільки вона звернулась до суду зі спливом 4 років з моменту коли вона нібито дізналась про смерть ОСОБА_3 , та зі спливом півтора року з моменту, коли вона дізналась про обрання нею неналежного способу захисту своїх прав у справі № 760/12082/21. Також, відповідач вважає, що півтора роки пропуску строку позивачем пов`язано з наявністю спору між сторонами про поділ майна, зокрема, й спірного будинку. 
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 188). 
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_3 була оголошена померлою з моменту набрання законної сили рішенням суду, тобто з 26 квітня 2016 року (а.с. 12-13).
21 липня 2016 року було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с. 14).
Позивач ОСОБА_1 є онукою померлої.
ОСОБА_3 на праві власності належала 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 липня 1992 року. 
На підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 та подав заяву до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 139).
Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 27 липня 2016 року була заведена спадкова справа № 568/2016 щодо майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 137-179).
ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 травня 2017 року на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 167). 
Сторона позивача зазначає про те, що про наявність вказаного рішення суду про оголошення ОСОБА_3 померлою ОСОБА_1 стало відомо 10 березня 2021 року. ОСОБА_2 нікого не повідомляв про оголошення ОСОБА_3 померлою, до участі у справі заінтересованих осіб свідомо не залучав, інформацію про відкриття спадщини і наявність спадкової справи № 568/2016 приховав, у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину зазначив, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
З заявою про прийняття спадщини позивач звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 19 березня 2021 року (а.с. 172). 
Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 24 березня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 178). 
Позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї бабусі. 
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Сторона позивача посилається на те, що ОСОБА_1 у травні 2021 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним свідоцтво від 25 травня 2017 року про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано відповідний запис у реєстрі, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-33). 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 34-42).
Постановою Верховного Суду від 31 січня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року залишено без змін (а.с. 43-57). 
Зазначеними постановами визначено, що ОСОБА_1 обрала не вірний спосіб захисту свого права, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, а тому право на спадщину у неї не виникло. 
З позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась до суду 20 травня 2025 року, тобто майже через півтора року після ухвалення Верховним Судом постанови від 31 січня 2024 року.
Як на причину такого тривалого звернення до суду з позовом сторона позивача посилається на те, що ОСОБА_1 шукала адвоката для належного оформлення позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц.
При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Вбачається, що позивач дізналась про смерть бабусі у березні 2021 році та у травні 2021 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
За таких обставин, пропуск строку для прийняття спадщини до березня 2021 року можна вважати поважним. 
Разом з тим, ОСОБА_1 обрала невірний спосіб захисту свого права, у зв`язку з чим у задоволенні її позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено.
Сторона відповідача зазначає, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим.
Суд вважає, що обрання позивачем в іншій справі неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення строку на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в період з березня 2021 року по травень 2025 року (день звернення до суду з позовом). 
Крім того, суд враховує, що після остаточно завершеного розгляду справи, в якій позивач обрала невірний спосіб захисту, і до звернення в суд з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини пройшов 1 рік та 4 місяці. 
Не є підставою для поновлення такого пропущеного строку посилання позивача на пошуки адвоката протягом 1 року та 4 місяців для написання позовної заяви про визнання додаткового строку для подання заяви прийняття спадщини, про що зазначав представник позивача у судовому засіданні 23 березня 2026 року, відповідаючи на питання суду. 
Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку є неповажними та необґрунтованою є вимога про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 1270, 1272 ЦК України, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора (м. Київ, вул. Волинська, 6) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року. 

Суддя: