ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
21.01.2026	Справа № 910/12927/23 (910/10532/25)	

За позовом Ліквідатора Товариство з обмеженою відповідальністю "Паверсток" (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4, ідентифікаційний номер 43016569) арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича
до Фізичної особи-підприємця Телішевського Василя Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про визнання недійсним договору та стягнення 720000,00грн.
в межах справи №910/12927/23
За заявою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"(69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний номер 00130926)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4, ідентифікаційний номер 43016569)
про банкрутство 
Суддя Мандичев Д.В.
Секретар судового засідання Улахли О.М.
Представники сторін:
позивач - Череватий Л.Б. (поза межами приміщення суду),
від відповідача - Зелінка В.В. (поза межами приміщення суду).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/12927/23 за заявою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток".
Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" арбітражний керуючий Череватий Л.Б. звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Телішевського Василя Петровича про визнання недійсним договору №0401/22-02 від 04.01.2022 року та стягнення з відповідача 720 000,00грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.10.2025.
22.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про долучення доказів понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
30.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.
13.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про долучення доказів, зокрема відповідей на запитання, поставлених позивачем у позовній заяві.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 відкладено підготовче засідання на 12.11.2025.
16.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 910/12927/23 (910/10532/25) та призначено справу до розгляду по суті на 17.12.2025.
У судовому засіданні 17.12.2025 оголошено перерву на 21.01.2026.
У призначеному на 21.01.2026 представник позивача підтримав заявлений позов.
Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 між ТОВ «Паверсток» (замовник) та фізичною особою - підприємцем Телішевським Василем Ігоровичем (виконавець) укладено договір №0401/22-02 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги, а Замовник прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги в порядку та строки, визначені даним Договором та Додатками до нього.
Згідно п.1.2. договору виконання Договору передбачає надання консультаційних послуг та послуг з створення, тестування, встановлення, обслуговування, підтримки, інформаційно-технічного супроводження, оптимізації програмного забезпечення та інших послуг визначених та погоджених Сторонами у Додатку до цього Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п.3.1. договору за послуги, надані за цим Договором, Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі та порядку, 720 000, 00 грн., згідно кошторису зазначеного у Додатку до цього Договору.
У пункті п.3.2. договору вказано, що винагорода повинна бути сплачена протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня виставлення рахунку, якщо інший порядок не оговорений сторонами.
Оплата за цим договором може здійснюватися як у вигляді 100% передоплати, так і поетапно, етапи оплати та сума узгоджується Сторонами (пункт 3.3 договору).
У пункті 4.1. договору встановлено, що обмін інформацією та документами, з метою здійснення більш оперативного обміну може здійснюватись шляхом передачі через електронну пошту та месенджери. Сторона, що направляє іншій будь-який документ, зобов`язана не пізніше, ніж на наступний день з моменту відправлення надіслати іншій Стороні той самий документ в паперовому примірнику оформлений та підписаний належним чином. Відправка паперових документів може здійснюватись засобами поштового зв`язку або кур`єрською доставкою.
Відповідно до п. 5.1., 5.2 договору після закінчення надання послуг або, якщо Сторони домовилися поетапне приймання послуг, після закінчення кожного етапу, Виконавець, не пізніше 3-х робочих днів направляє Замовнику на підписання 2 примірники Акту прийому- передачі наданих послуг. Замовник, протягом 3-х робочих днів з моменту отримання Акту прийому - передачі наданих послуг зобов`язаний підписати його та направити один примірник Виконавцю, або протягом того ж строку, направити Виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання Акту із зазначенням підстав відмови від підписання.
У разі не направлення Замовником протягом 3-х робочих днів підписаного екземпляру Акту прийому-передачі наданих послуг, обґрунтованої відмови від його підписання, акти на сьомий день вважаються підписаними Сторонами, а роботи прийнятими в повному обсязі та підлягають оплаті (п. 5.3 договору).
Пункт 5.4. договору визначає, що в разі виявлення недоліків у результатах послуг Сторони складають відповідний Акт із зазначенням недоліків та термінами їх усунення.
Згідно з додатком №1 від 04.01.2022 до договору сторони договору погодили надати, прийняти та оплатити наступний перелік послуг (надалі іменуються «Послуги»): 1. Дослідження ринку когенерації в Україні на прикладах діючих площадок, організація візиту на ці під-ва (як мін на 2 суб`єкти гос-ня) з метою ознайомлення з основними засадами ведення бізнесу в даній сфері (вартість послуги: 225 600,00 грн.); 2. Побудова бізнес-плану когенераційного об`єкту потужністю 500 кВт під зелений тариф (вартість послуги: 100 000, 00 грн.); 3. Консультаційні послуг по підбору комп`ютерної техніки (вартість послуги 6960, 00 грн.); 4. Консультаційні послуги по підбору периферійних пристроїв (вартість послуги: 2820, 00 грн.); 5. Консультаційні послуги по підбору мережевого обладнання (вартість послуги: 6090, 00 грн.); 6. Консультаційні послуги по налаштуванні віртуального середовища (вартість послуги: 21 600, 00 грн); 7. Консультаційні послуги по впровадженні програмного забезпечення (вартість послуги: 34 800, 00 грн.); 8. Консультаційні послуги у розрізі захисту, безпеки та надійності роботи ПЗ (вартість послуги: 12 600, 00 грн.); 9. Консультаційні послуги по збереженню даних (вартість послуги: 7 600, 00 грн.); 10. Консультаційні послуги по відновленні даних (вартість послуги: 7 600, 00 грн.); 11. Консультаційні послуги по розробці алгоритму та математичної моделі для нового ПЗ (вартість послуги: 79 400, 00 грн.); 12. Інсталяція програмного забезпечення MySQL для формування баз даних і роботою з ними. Програмне забезпечення MySQL. Згідно умов ліцензії GPL (як вільне та відкрите програмне забезпечення) (вартість послуги: 3200,00 грн.); 13. Інсталяція Мов програмування ПЗ - Java, Java Script, мови розмітки сторінки - HTML; Візуалізація HTML сторінок - CSS. Відповідно до умов ліцензії GPL (вартість послуги: 6 400, 00 грн.); 14. Налагодження та конфігурування програмного забезпечення (вартість послуги: 19 200, 00 грн.); 15. Розробка програмного забезпечення (вартість послуги: 118 930, 00 грн.); 16. Перевірка та тестування програмного забезпечення (вартість послуги: 24 000, 00 грн.); 17. Виправлення помилок програмного забезпечення (вартість послуги: 16 000, 00 грн.); 18. Впровадження програмного забезпечення (вартість послуги: 19 200, 00 грн); 19. Моніторинг над роботою ПЗ (вартість послуги: 8000, 00 грн.).
На виконання умов Договору відповідач виставив ТОВ «Паверсток» рахунок на оплату №1 від 12.01.2022 за «вивчення потенціалу ринку когенераційної енергії, інформованості, прийнятності, асортименту товару, популярності визначеного товару і купівельних звичок споживачів, потенціал запуску когенераційного проекту» на суму 325 600, 00 грн.; рахунок на оплату №2 від 27.01.2022 за «комп`ютерне програмування» на суму 214 930, 00 грн.; рахунок на оплату №1 від 01.02.2022 за «Консультування з питань інформатизації» на суму 179 470, 00 грн.
Із виписки по банківському рахунку № НОМЕР_2 з онлайн-банкінгу АТ «ОЩАДБАНК» вбачається, що ТОВ «Паверсток» сплати на користь відповідача за період з 18.02.2022 до 22.02.2022 грошові кошти на загальну суму 720 000, 00 грн., а саме: 18.02.2022 перераховано 325 600, 00 грн. із призначенням платежу: «Оплата за вивчення ринку зг. Рах №1 від 12.01.2022 р. без ПДВ»; 21.02.2022 перераховано 214 930, 00 грн. із призначенням платежу: «Оплата за комп`ютерне програмування зг. Рах №2 від 27.01.2022 р. без ПДВ.»; 22.02.2022 перераховано 179 470, 00 грн. із призначенням платежу: «Оплата за консультування з питань інформатизації Рах №1 від 01.02.2022 р. без ПДВ».
22.02.2022 сторонами підписано акт прийому-передачі послуг за договором №0401/22-02 від 04.01.2022, згідно з яким виконавцем були надані, а замовником прийняті консультаційні послуги та послуги з створення, тестування, встановлення, обслуговування, підтримки інформаційно-технічного супроводження, оптимізації програмного забезпечення та інших послуг в об`ємі, передбаченому Договором, Додатками до Договору та вимогам Замовника. Виконавцю до належить до оплати 720 000,00 грн. в передбачені договором строки.
У зв`язку з необхідністю отримання позивачем доказів до відповідача направлено адвокатський запит №03- 2025/41 від 19.03.2025, що повернутий відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Також, 05.06.2025 арбітражним керуючим Череватим Л.Б. направлено на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 запит ліквідатора №05/06/2025-4 від 05.06.2025 щодо надання копій документів із правовідносин із ТОВ «Паверсток».
05.06.2025 та 09.06.2025 відповідачем надані відповіді спочатку щодо надання арбітражному керуючому відповіді на запит у грудні 2024, надалі - долучено копії відповідних документів.
Крім того, арбітражний керуючий Череватий Л.Б. звертався із запитом №01/08/2025 від 01.08.2025 до відповідача щодо доказів виконання п.15- п.19 акту прийому-передачі послуг від 22.02.2022. У відповідь відповідач направив лист від 08.08.2025 із поясненнями та долученими файлами.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовної заяви з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.
Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).
Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.
Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Відповідно до частини 1 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно з частиною 2 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Відтак, приписи статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №920/10/21 (920/868/21)).
Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).
Судом установлено, що за умовами спірного договору №0401/22-02 відповідач мав надавати консультаційні послуги та послуги з створення, тестування, встановлення, обслуговування, підтримки, інформаційно-технічного супроводження, оптимізації програмного забезпечення, інші послуги, визначені та погоджені сторонами у Додатку до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.
У постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
Так, до матеріалів справи надано рахунки на оплату №1 від 12 січня 2022 року, №2 від 27 січня 2022 року, №1 від 01 лютого 2022 року, акт прийому-передачі послуг від 22.02.2024 за договором №0401/22-02 від 04.01.2022, підписаний обома сторонами без зауважень.
Крім того, по кожному з визначених у додатку №1 від 04.01.2022 до договору №0401/22-02 від 04.01.2022 виду послуг відповідачем надані до суду письмові ґрунтовні пояснення та візуальні матеріали.
Судом також ураховано, що ТОВ «Паверсток» мало КВЕД 35.14 «Торгівля електроенергією» (основний).
Отже, зміст визначених у додатку №1 від 04.01.2022 до договору №0401/22-02 від 04.01.2022 послуг, що надавалися відповідачем, безпосередньо пов`язані з діяльністю позивача у сфері енергетики, зокрема, стосувалися побудови бізнес-плану когенераційного об`єкту. Характер інших замовлених у відповідача послуг - підбір периферійних пристроїв, мережевого обладнання, розробка та інсталяція програмного забезпечення тощо - також не свідчить про їх сумнівність, оскільки останні стосуються питань, що виникають у процесі ведення звичайної господарської діяльності підприємством.
Суд звертає увагу, що презумпція сумнівності правочинів, вчинених у підозрілий період, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, укладеного у такий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.
Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем фраудаторності договору №0401/22-02 від 04.01.2022. Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що укладення та виконання спірного договору відбувалося не в межах ведення звичайної господарської діяльності боржника, та призвело до протиправного зменшення таким чином активів боржника чи погіршення його фінансового стану.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судові витрати покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 13.02.2026

Суддя Д.В. Мандичев