Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Справа№200/223/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
визнати протиправними дії та рішення і скасувати рішення №914290185083 від 28.08.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01 вересня 2025 року пенсії у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з обрахунком з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01 вересня 2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з обрахунком із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, з урахуванням довідки №4/300 від 22 серпня 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про підтвердження періоду участі ОСОБА_2 в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, архівної довідки №66378 від 02.03.2012 Міністерства оборони України про підтвердження ОСОБА_2 днів і зон при участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виписки від 11.01.2012 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” з особового рахунку ОСОБА_2 про заробітну плату, яка враховується при обчисленні пенсії, довідки №290/11р від 20.11.2014 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату з врахуванням коефіцієнта ОСОБА_2 під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідки №238/10р від 15.10.2014 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2 , довідки №03/02р від 04.02.2016 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату з врахуванням коефіцієнта, днів, годин, тарифної ставки, кратності та премій ОСОБА_2 під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та матеріалів пенсійних справ, з врахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позивач вказує, що є отримувачем пенсійних виплат, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. В червні 2017 року ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до приписів статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обраховану із заробітку, одержуваного годувальником за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. На час смерті ОСОБА_3 отримував пенсію по інвалідності 2 групи, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначену на підставі статті 54 Закону №796. Після смерті чоловіка та призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС розмір нарахованої ОСОБА_1 щомісячної пенсійної виплати до серпня 2025 року, включно, складав 25553,3 грн., що був обрахований із заробітку, одержуваного годувальником за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, та фактично щомісяця виплачувався позивачці в розмірі 23610 грн., тобто з обмеженням максимальним розміром. У вересні 2025 року без будь-яких повідомлень та роз`яснень з боку територіального пенсійного органу ОСОБА_1 отримала пенсійну виплату в зменшеному розмірі 12776,65 грн., що підтверджується відомостями у вище згаданому розпорядженні (рішенні) 914290185083 від 28.08.2025 Головного управління ПФУ в Донецькій області про перерахунок пенсії позивачці з 01.09.2025. В подальшому, по теперішній час позивачка отримує пенсійну виплату в спірному розмірі 12776,65 грн.
Згодом позивачка отримала лист-відповідь №0500-0205-8/93717 від 16.09.2025 Головного управління ПФУ в Донецькій області з роз`ясненнями щодо зменшення розміру пенсійної виплати, відповідно до яких рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України приписи статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на приписи першого речення частини третьої статті 67 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказані норми визнані неконституційними та втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (20.03.2024). Із врахуванням рекомендацій Міністерства соціальної політики України щодо механізму виконання означеного Рішення, виплата пенсій, призначених відповідно до Закону №796, без обмеження максимальним розміром проводиться після перерахунку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році». Позивач вважає такі дії необґрунтованими та протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси - порушеними, у зв`язку із чим, звернувся з позовом до суду.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року позовну заяву було залишено без руху.
20.01.2026 року на виконання ухвали суду від 19.01.2026 року представником Позивача було надано уточнену позовну заяву та квитанцію № 3724-6310-8231-0400 від 20.01.2026 року про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами вказано, що за результатами аналізу документів електронної пенсійної справи встановлено, що довідка про заробітну плату від 20.11.2014 № 290/11р за роботу в зоні відчуження, видана померлому годувальнику ОСОБА_2 , не відповідає вимогам постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, оскільки відсутні документи на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, яка врахована при обчислені заробітної плати, нарахування та виплати премії, підстави застосування кратності по відповідній зоні небезпеки з урахуванням 100% тарифної ставки згідно вимог постанови № 207-7. Оскільки, підстави для врахування довідки про заробітну плату від 20.11.2014 № 290/11р за роботу в зоні відчуження при обчисленні пенсії відповідно до частини 1 статті 54 Закону № 796 відсутні, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 обчислено, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня року. 
Підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи, що підтверджують період роботи, тривалість робочого дня та місце її виконання. Постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 встановлює підвищені коефіцієнти оплати праці (2-, 3-, 4-кратні тарифні ставки залежно від зони небезпеки) для працівників, відряджених у зону відчуження. Постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1989 № 153/10-43 визначає скорочений робочий день (6 годин) та правила оплати надурочних робіт. Застосування цих норм також потребує наявності підтверджувальних документів. Постановою № 207-7 було дозволено керівникам підприємств, установ і організацій встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премію до 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць. У разі прийняття рішення щодо підвищення граничного розміру премії до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць, в положення про преміювання вносилися відповідні зміни. Якщо в положенні про преміювання, що діяли на підприємствах, установах, організаціях, не вносилися зміни щодо збільшення розміру премії за період виконання робіт в зоні відчуження, підстав для включення премії в розмірі 60% в довідку про заробітну плату, яка видається для обчислення розміру пенсії, немає. Щодо визначення коефіцієнта кратності, який може бути застосованим при оплаті праці за роботу в зоні відчуження: в залежності від зони, де виконувались роботи коефіцієнт може становити: в III зоні – 3; в II зоні – 2; в I зоні – 1, що застосовується при оплаті праці понад збережену оплату та підвищену на 100% тарифну ставку (посадовий оклад). Таким чином сумарна кратність оплати праці за роботу в зоні відчуження понад збережений середній заробіток та 100 % тарифної ставки не повинна перевищувати 5-кратного розміру за роботу в III зоні, 4-х кратного – в II зоні, 3-х кратного – в I зоні. Відтак, для застосування показників кратності до тарифних ставок, посадових окладів, підвищених на 100% підстав не було (роз`яснення Держкомпраці УРСР і Укрпрофради від 08.01.1987 №05/2-25-2, №03-51-8), а тому підстав для прийняття довідок про заробітну плату, в яких тарифна ставка (посадовий оклад) збільшена на 100%, а потім застосована кратна оплата праці у органів Пенсійного фонду України немає. Таким чином, за відсутності довідок про заробітну плату та інших первинних документів, які видаються підприємствами на підставі бухгалтерських даних, спеціалісти Головного управління законно здійснили перерахунок пенсії Позивача з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, як це передбачено статтями 54 і 57 Закону № 796-XII.
Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій представник заперечував проти доводів викладених відповідачем у відзиві, підтримав свою позицію викладену у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991.
Згідно посвідчення № НОМЕР_3 , Позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 серпня 2017 року № 4/300, ОСОБА_2 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 на спецзбори з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 13 березня 1990 року по 07 червня 1990 року у військову частину НОМЕР_4 .
Згідно архівної довідки виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України від 02.03.2012 року № 66378, по архівних документах військової частини № НОМЕР_4 , встановлено, що ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 13.03.1990 року по 04.06.1990 року. Отримав доку опромінення 4 (чотири) 403 бер.
Згідно посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно довідки виданої ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року зазначено, що вказана довідка видана ОСОБА_2 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження (військові збори) з 13.03.1990р. по 04.06.1990р. за місцем роботи ш. 1/3 «Новогродівська» на посаді прохідник виплачена заробітна плата 6958,20 крб. з урахуванням коефіцієнта, у відповідності до Постанови РМ СРСР та від 10.06.1986р. №207-7. Оплата за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами) з урахуванням зони безпечності, провадиться виходячи з установленого в зоні відчуження 6-ти годинного робочого дня та 6-ти денного робочого тижня. Погодинна тарифна ставка становить 4,46. Фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження із якої визначається пенсія становить усього: 6958,20.
Згідно протоколу про перерахунок пенсії Дата-час розрахунку: 28.02.2025, Відповідачем прийнято рішення 914290185083 про перерахунок пенсії з 01.03.2025 року. Вид пенсії: Пенсія в разі втр.годувал. Вид перерахунку: Індексація заробітку. (масовий). Розрахунок пенсії по 1-му годувальнику: ОСОБА_4 . % втрати працездатності: 85. Основний розмір пенсії від середнього заробітку: 53914.28. Розмір пенсії по втраті годувальника: 53914.28. Розмір пенсії з надбавками: 53914.28. Максимальний розмір: пенсії 23610.00. 1-й утриманець: ОСОБА_5 . Категорія утриманця: Дружина, чоловік. Щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї за втрату годувальника через ЧК Пост. №112 п.5: 113.88. Обмеження в індексації з 01.03.2023 року: -5871.22. Обмеження в індексації з 01.03.2024 року: -2065.16. Обмеження індексації з 01.03.2025 року: -4060.65. Призначена пенсія утриманцю: 23610.00. Місяць підвищення розміру пенсії: 01.03.2025. Відповідно до розрахунку заробітку для обчислення зазначено, що дата вводу заробітку: 11.12.2003. Середній заробіток: 8913.83. Індивідуальний коефіцієнт для обчислення: 12.09677. Середньомісячний заробіток для обчислення: 107828.55000.
Згідно протоколу про перерахунок пенсії Дата-час розрахунку: 26.08.2025, Відповідачем було прийнято рішення 914290185083 від 28.08.2025 року про перерахунок пенсії Позивачу. Вид пенсії: Пенсія в разі втр.годувал. Вид перерахунку: У зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.09.2025. Підстава: розмежування. 1-й годувальник: ОСОБА_4 . Дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Причина смерті: Смерть пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Середньомісячний заробіток: 25861.34. Розрахунок пенсії по 1-му годувальнику: ОСОБА_4 . % втрати працездатності: 85. Основний розмір пенсії від середнього заробітку: 12930.67. Розмір пенсії по втраті годувальника: 12930.67. Розмір пенсії з надбавками: 12930.67. 1-й утриманець: ОСОБА_5 . Категорія утриманця: Дружина, чоловік. Щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї за втрату годувальника через ЧК Пост. №112 п.5: 113.88. Обмеження в індексації з 01.03.2023 року: -267.90. Призначена пенсія утриманцю: 12776.65. Місяць підвищення розміру пенсії: 01.03.2025. Відповідно до розрахунку заробітку для обчислення зазначено, що дата вводу заробітку: 01.09.2025. Середній заробіток: 8913.83. Індивідуальний коефіцієнт для обчислення: 2.90126. Середньомісячний заробіток для обчислення: 25861.34000.
Листами від 16.09.2025 року № 0500-0205-8/93717 та від 05.11.2025 року № 0500-0202-8/116333 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача, що Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2- р(ІІ)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон №796, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796. Вказані норми, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (20.03.2024). З врахуванням рекомендацій, наданих Міністерством соціальної політики України, щодо механізму виконання означеного Рішення, виплата пенсій, призначених відповідно до Закону №796, без обмеження максимальним розміром проводиться після перерахунку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році». Проведення перерахунку на виконання Рішення КСУ від 20.03.2024 здійснюється за документами, наявними в електронній пенсійній справі на момент перерахунку, зокрема, довідок про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках. Водночас, у зв`язку з відсутністю документів в матеріалах електронних пенсійних справ, на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, нарахування та виплати премії, підстави застосування кратності по відповідній зоні небезпеки з урахуванням 100 % тарифної ставки згідно вимог постанови №207-7, підстави для врахування довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження при обчисленні пенсії відповідно до частини 1 статті 54 Закону №796 відсутні. До надходження відсутніх документів, зазначених вище, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх наявних в матеріалах електронної пенсійної справи документів розмір пенсії з 01.09.2025 ОСОБА_1 обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідно року відповідно до пункту 9 Порядку №1210. Додатково повідомлено, що позивач маєте право надати до Головного управління довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та первинні документи (за наявності) на підставі яких визначено складові довідки про заробітну плату.
Не погоджуючись із вищезазначеним перерахунком пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.
Конституція України проголошує, що конституційні права і свободи, зокрема право людини на життя, гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга статті 22), що забороняється внесення будь-яких змін до Конституції України, якщо вони передбачають скасування прав і свобод людини і громадянина (частина перша статті 157). Не допускається також звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, в разі прийняття нових або внесення змін до чинних законів (частина третя статті 22).
Отже, за своїм змістом положення частини другої статті 22 Конституції України передбачають, з одного боку, обов`язок держави гарантувати конституційні права і свободи, а з другого - утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування конституційних прав і свобод.
Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, зокрема, відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Виняток із цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Тож, захист фундаментальних прав і свобод конкретних людей, які зазнали негативного впливу з боку держави не має бути ілюзорним.
Згідно із статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів, що в свою чергу вимагає належного правового регулювання відповідних правовідносин.
Суд звертає увагу на юридичну позицію, викладену Конституційним Судом України у рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018, у пункті 3 якого він указав, що виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону України Конституційний Суд України зазначає, що обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Конституційний Суд України підкреслює, що необхідність збереження генофонду Українського народу викликана, перш за все, незадовільною екологічною ситуацією, спричиненою, зокрема, Чорнобильською катастрофою, наслідком якої стало погіршення стану здоров`я населення, демографічний занепад, зростання смертності потерпілого від Чорнобильської катастрофи населення, захворюваності дітей, підвищення рівня інвалідизації населення. Вкрай серйозними наслідками, породженими цією катастрофою, є також проблеми соціально-психологічного характеру у постраждалих від Чорнобильської катастрофи громадян.
Отже, виконання державою обов`язку щодо збереження генофонду Українського народу потребує належного обсягу державних видатків, зокрема у сферу охорони здоров`я, соціального забезпечення та їх ефективного використання; підтримання у належному стані санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, створення ефективних заходів щодо попередження захворювань, зниження ризиків для здоров`я людини, що пов`язані з радіоактивним забрудненням значної території та негативним впливом цього фактора на довкілля та громадян.
Тож, виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону України обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018).
Також Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави" (пункт 4 мотивувальної частини).
У рішенні у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди; Конституційний Суд України неодноразово констатував, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (абзаци одинадцятий, чотирнадцятий пункту 5 мотивувальної частини).
Відтак, скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України, оскільки ці норми Конституції України зобов`язують державу нести відповідальність за впровадження системи заходів щодо розв`язання проблем, пов`язаних із забезпеченням захисту прав, інтересів, гарантій, наданих особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі №796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
При цьому, у пункті 6 рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституційний Суд України вказав на те, що рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей.
Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону №796-ХІІ, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.
Повертаючись до спірних відносин, суд зазначає, що згідно із статтею 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.
Частиною 1 статті 54 Закону №796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Частинами 4 і 5 ст. 57 Закону № 796-XII установлено, що для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
На реалізацію повноважень, передбачених статтею 54 Закону №796-ХІІ, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ (далі - Порядок № 1210).
Порядок № 1210 визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення.
Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1210 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.
Пункт 3 зазначеного Порядку встановлює, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження:
1) з дня аварії не менш як 12 місяців підряд, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи в зазначеній зоні;
2) на промисловому майданчику Чорнобильської АЕС не менш як 12 місяців у період з 26 квітня 1986 року до 1 серпня 1987 року, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи в зоні відчуження. Якщо така особа виводилася із зони Чорнобильської АЕС за медичними показниками у зв`язку з переопроміненням, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи на промисловому майданчику Чорнобильської АЕС;
3) менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження;
4) менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження.
У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).
Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставляться в залежність від заробітку, фактично отриманого працівником у період його роботи в зоні відчуження.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 №1307 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 і від 26 вересня 2012 року № 886» внесено зміни до пункту 9 Порядку № 1210, згідно з якими пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 01.12.2022, у разі доцільності, визначаються з урахуванням заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, за наведеною у цьому пункті формулою.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Довідка про заробітну плату за період роботи у зоні відчуження видається виключно підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням (перерахунком) пенсії, на підставі первинних документів, а саме: особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами та підписуються керівником і головним бухгалтером.
В разі якщо особам, які в 1986-1990 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження, не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених законодавством розмірів, на підставі первинних документів підприємство, установа чи організація, які відряджали працівника в зону відчуження (або його правонаступник) згідно з чинним законодавством проводить перерахунок заробітної плати і надає довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органів Пенсійного фонду для перерахунку розміру пенсії.
Нарахована чи донарахована заробітна плата не виплачується, а враховується тільки для розрахунку пенсії. Суми заробітної плати за роботу в зоні відчуження беруться для розрахунку пенсії якщо вони були виплачені до 1992 року.
Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, відряджених у зону відчуження для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження і запобіганню забруднення навколишнього середовища, провадилася у 3, 2, 1 зонах небезпеки у 4-х, 3-х, 2-х кратному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи.
Для обчислення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, надається довідка про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики від 12.10.2012 № 644.
Як установлено судом, та не заперечується відповідачем, пенсію позивача у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №796-ХІІ обчислено із заробітної плати за роботу в зоні відчуження у період з 13.03.1990р. по 04.06.1990р. на підставі довідки виданої ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року.
Судом установлено, що розмір пенсії позивача до 31.08.2025 обчислювався відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII.
З 01.09.2025 ГУ ПФУ в Донецькій області перерахувало пенсію позивача, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Тобто відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII.
Водночас суд звертає увагу на те, що застосування припису ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII передбачає висловлення бажанням особи, яка звернулася за пенсією.
Як випливає з обставин справи, Позивач не висловлював бажання на розрахунок його пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідач посилається на те, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, у тому числі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, з якої раніше обчислювалась пенсія позивачу підстави для обчислення пенсії відповідно до ст. 54 Закону №796 відсутні.
Позивачем до позовної заяви було надано зокрема довідку видану ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року в якій зазначено, що вказана довідка видана ОСОБА_2 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження (військові збори) з 13.03.1990р. по 04.06.1990р. за місцем роботи ш. 1/3 «Новогродівська» на посаді прохідник виплачена заробітна плата 6958,20 крб. з урахуванням коефіцієнта, у відповідності до Постанови РМ СРСР та від 10.06.1986р. №207-7. Оплата за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами) з урахуванням зони безпечності, провадиться виходячи з установленого в зоні відчуження 6-ти годинного робочого дня та 6-ти денного робочого тижня. Погодинна тарифна ставка становить 4,46. Фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження із якої визначається пенсія становить усього: 6958,20, вказану довідку також було надано і відповідачем.
Зокрема, з урахуванням зазначених документів позивачу був розрахований середньомісячний заробіток у сумі 107828.55000 грн. з 01.03.2025 року на підставі якого було розраховано розмір щомісячної пенсії по втраті годувальника у розмірі 53914,28 грн. Призначена пенсія утриманцю: 23610,00 грн., що вбачається з наданих відповідачем протоколів про перерахунок пенсії з пенсійної справи позивача.
Проте вказані обставини не були перешкодою для розрахунку пенсії позивача до 31.08.2025 на підставі відповідних довідок.
Відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів щодо змін в законодавстві, внаслідок яких указана довідка не може використовуватися для розрахунку пенсії позивача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність перерахунку пенсії позивача з 01.09.2025 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Суд звертає увагу, що під час призначення позивачу пенсії та до вересня 2025 року зауважень до будь-яких довідок наявних в пенсійні справі у тому числі виданої ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року у органу Пенсійного фонду не було.
Отже, здійснюючи перерахунок пенсії у бік зменшення з вересня 2025 року без урахування документів, зокрема довідки виданої ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року, орган Пенсійного фонду порушив принцип належного урядування.
Так, Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі №294/220/14-ц зазначив, що потреба виправити минулу помилку, допущену державним органом, не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Також, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в ухвалі від 8 листопада 2019 року у справі № 815/1226/18 Верховний Суд зазначив, що принцип належного урядування без сумніву є дотичним і до пенсійних спорів, адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має в своєму розпорядження ані державного апарату, ані владних функцій. Сферою відповідальності саме держави є те, щоб пенсія була призначена особі вчасно та у правильному розмірі, а також виплачувалася та перераховувалася у напрямку збільшення без будь-яких затримок. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок «неналежного урядування».
В ухвалі від 2 квітня 2019 року у справі № 510/1286/16-а Верховний Суд також зазначив про порушення принципу належного урядування, оскільки порушення прав позивача на соціальне забезпечення сталося з причини неналежного виконання службовими особами держави своїх посадових обов`язків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив принцип належного урядування та порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, здійснивши з вересня 2025 року перерахунок пенсії без урахування заробітної плати, взятої за роботу в зоні відчуження, яка обраховувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з урахуванням довідки виданої ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» №290/11р від 20.11.2014 року до 01.09.2025 року.
Конкретний спосіб захисту визначає позивач. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, умовою виходу за межі позовних вимог (а отже і обраного позивачем способу захисту), є досягнення найбільш повного, ефективного захисту прав особи, що узгоджується із метою адміністративного судочинства.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги встановлені судом обставини та наявність рішення № 914290185083 від 28.08.2025 року про перерахунок пенсії Позивачу, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у формі протоколу № 914290185083 від 28.08.2025 року про перерахунок пенсії Позивачу з 01.09.2025 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити Позивачу з 01 вересня 2025 року пенсію у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з обрахунком із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, з урахуванням довідки №290/11р від 20.11.2014 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату з врахуванням коефіцієнта ОСОБА_2 під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та матеріалів пенсійних справ, та виплатити суму недоотриманої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.
При цьому в задоволенні позовних вимог про врахування довідки №4/300 від 22 серпня 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , архівної довідки №66378 від 02.03.2012 Міністерства оборони України, виписки від 11.01.2012 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” з особового рахунку, довідки №238/10р від 15.10.2014 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату, довідки №03/02р від 04.02.2016 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату, слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів того, що вказані довідки не було враховано Відповідачем під час перерахунку пенсії з 01.09.2025 року.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частин 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
20.06.2026 року на виконання ухвали суду від 19.01.2026 року представником Позивача було надано уточнену позовну заяву та квитанцію № 3724-6310-8231-0400 від 20.01.2026 року про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Отже, судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1064,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень. 
Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у формі протоколу № 914290185083 від 28.08.2025 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ЄДРПОУ 13486010) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 вересня 2025 року пенсію у зв`язку із втратою годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з обрахунком із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, з урахуванням довідки №290/11р від 20.11.2014 ДП “СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ” про заробітну плату з врахуванням коефіцієнта ОСОБА_2 під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та матеріалів пенсійних справ, та виплатити суму недоотриманої пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривень 96 копійок.
Рішення складене у повному обсязі та підписане 02 березня 2026 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя А.Б. Христофоров