ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
20 лютого 2026 року 	Справа № 280/11105/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання наказу протиправним, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року №4279 «Про результати службового розслідування» відносно ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу від 22 листопада 2025 року №335 стосовно ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виключити з наказів, фінансових та інших облікових документів зазначення про те, що ОСОБА_2 здійснив самовільне залишення військової частини в період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням того, що він не здійснював самовільного залишення військової частини за період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року.
Також, позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача доказів по справі.
В обґрунтування заявлених вимог вказано, що позивач є матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Військових частинах НОМЕР_4 , НОМЕР_2 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою оформлення пенсії по втраті годувальника та інших виплат сім`ям загиблих військовослужбовців та ознайомилась з наказами командира військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), якими її син ОСОБА_2 був виключений з особового складу військової частини та іншими документами, наданими військовою частиною до ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно її сина, із винесенням яких остання категорично не погоджується. Звертає увагу суду, на те, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року №4279 «Про результати службового розслідування» відносно ОСОБА_2 та пункт 7 наказу від 22 листопада 2025 року №335 стосовно ОСОБА_2 є незаконними і протиправними, оскільки службове розслідування у відношенні ОСОБА_2 проведено з істотним порушенням вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку проведення службових розслідувань. Крім того, відповідач безпідставно призупинив виплату грошового забезпечення з січня 2025 року по 16 червня 2025 року, оскільки за законом початок призупинення військової служби і виплат пов`язується з датою внесення відомостей до ЄРДР, тоді як такі відомості не внесені, а також не враховано перебування ОСОБА_2 у процедурі направлення та реєстрації для проходження ВЛК, лікуванні, перебування під заставою у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати його дії самовільним залишенням військової частини, що порушує його права та зумовлює необхідність скасування оскаржуваних наказів. Позовну заяву просить задовольнити.
Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Також, вказаною ухвалою від відповідача витребувано докази по справі.
Також, ухвалою суду від 22 грудня 2025 року у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава витребувано інформацію та підтвердні документи, чи зверталась військова частина НОМЕР_2 або НОМЕР_4 або інші суб`єкти з повідомленням про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) кримінального правопорушення передбаченого статтями 407, 408 Кримінального кодексу України.
08 січня 2026 року на адресу суду надійшла заява про продовження процесуального строку для подання доказів по справі до 13 січня 2026 року.
06 січня 2026 року від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 22 грудня докази.
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року заяву представника відповідача про продовження процесуального строку для подання доказів по справі задоволено, продовжено Військовій частині НОМЕР_2 до 13 січня 2026 року строк на подання до суду витребуваних ухвалою судді від 22 грудня 2025 року документів.
13 січня 2026 року представником Військової частини НОМЕР_2 до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив у якому останній проти задоволення позову заперечує та зазначає, що під час проходження військової служби ОСОБА_2 , який був сином позивача та проходив військову службу в складі Військової частини НОМЕР_4 , 10 липня 2024 року затримано за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України. З 10 липня 2024 року до смерті ОСОБА_2 (16 червня 2025 року) не виконував обов`язки військової служби та не повертався для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_4 , або ж Військової частини НОМЕР_2 , як правонаступника частини, де син позивача проходив військову службу станом на дату затримання. Зокрема, 17 квітня 2025 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт начальника стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 , в якому останній проінформував, що 14 квітня 2025 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 подано рапорт молодшого сержанта ОСОБА_2 стосовно надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою строком на 30 діб після проходження госпітальної ВЛК в КНП “Міська лікарня №9” Запорізької міської ради. Враховуючи тривалу відсутність ОСОБА_2 за місцем проходження військової служби, начальник стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 клопотав про призначення службового розслідування для встановлення місця перебування молодшого сержанта ОСОБА_2 в період з 10 липня 2024 року по дату подання даного рапорту (15 квітня 2025 року), що стало підставою для призначення відповідного службового розслідування та подальшого видання наказу, який оскаржується позивачем з метою майбутнього перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 з 14 січня 2025 року до 16 червня 2025 року та отримання відповідних соціальних гарантій, як члену сім`ї померлого військовослужбовця. Звертає увагу суду на те, що з 15 січня 2025 року ОСОБА_2 не повертався до Військової частини НОМЕР_4 та НОМЕР_2 . Відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними, оскільки військова частина НОМЕР_2 діяла правомірно та межах повноважень. В задоволенні позову просить відмовити. 
Також, 13 січня 2026 року від представника відповідача на виконання вимог ухвали від 22 грудня 2025 року на адресу суду надійшли наявні у нього докази по справі.
19 січня 2026 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка містить заперечення проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов та в обґрунтування якої вказано, що з урахуванням наявного в матеріалах справи листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава від 06 січня 2026 року №585-26/15-02-3/85629зкп-25/п, до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із обранням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави із покладенням обов`язків, окрема не відлучатись із населеного пункту в якому проживає ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), що унеможливлювало останнім проходження військової служби. Вказане, на думку представника позивача спростовує доводи відповідача з приводу наявності у ОСОБА_2 обов`язку по прибуттю до Військової частини НОМЕР_4 (після переводу до НОМЕР_2 ) з огляду на обрання йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щ підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 від 06 серпня 1987 року.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16 жовтня 2023 року № 302 молодшого сержанта ОСОБА_2 , заступника командира бойової машини – навідника – оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти Військової частини НОМЕР_6 , призначеного наказом начальника Генерального Штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №436-РС від 06 жовтня 2023 року на посаду заступника командира бойової машини – навідника - оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 16 жовтня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з посадовим окладом 3080 гривень на місяць, шпк «молодший сержант».
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 27 листопада 2023 року № 267 молодшого сержанта ОСОБА_2 , 3194806750, заступника командира бойової машини - навідникаоператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25 листопада 2023 року № 206-РС – кулеметником 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_4 , ВОС – 101627А. З 27 листопада 2023 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом згідно з тарифним розрядом 5 у сумі 2820 гривень, "солдат".
З урахуванням відзиву на позов, Військова частина НОМЕР_4 перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із чим виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 здійснювалась Військовою частиною НОМЕР_2 .
07 липня 2024 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 проведений медичний огляд ОСОБА_2 та за результатами складена Довідка від 07 липня 2024 року. За результатами медичного огляду встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання: деформуючий остеоартроз обох колінних суставів ІІ стадії. Захворювання ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 23в, 61в, 64в графи ІІ Розкладу хвороб ПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
ОСОБА_2 оскаржено вищезазначену довідку ВЛК від 07 липня 2024 року в частині висновку про придатність до військової служби ОСОБА_2 .
Під час проходження ОСОБА_2 військової служби в складі Військової частини НОМЕР_4 10 липня 2024 року останнього затримано за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України (непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу).
11 липня 2024 року на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 від 11 липня 2024 року до молодшого сержанта ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід "тримання під вартою" включно з утриманням на гауптвахті. В подальшому даний запобіжний захід продовжувався на підставі відповідних ухвал Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 13 жовтня 2024 року № 287 ОСОБА_2 зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 .
20 грудня 2024 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 тримання під вартою молодшого сержанта ОСОБА_2 продовжено до 17 лютого 2025 року.
Одночасно йому було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання його обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень. 
Дана застава з урахуванням надано відповідачем до суду листа ТУ ДСА в Дніпропетровській області 14 січня 2025 року № 135 сплачена 13 січня 2025 року, і молодший сержант ОСОБА_2 залишив гауптвахту, де перебував під вартою.
Разом з тим, з урахуванням ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 від 20 грудня 2024 року, відповідно до частини 6 статті 182 КПК України на молодшого сержанта ОСОБА_2 судом були покладені наступні обов`язки:
- не відлучатись з населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу прокурора або суду (м. Запоріжжя);
- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця перебування;
- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.
Виконувати покладені судом вищевказані обов`язки молодший сержант ОСОБА_2 зобов`язаний до наступного розгляду його справи Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, яка запланована на 24 липня 2025 року.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15 січня 2025 року №16, молодшого сержанта ОСОБА_2 слід вважати звільненим з-під варти у зв`язку із внесенням застави, зняти з обліку гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15 січня 2025 року, виключити з котлового забезпечення з вечері 15 січня 2025 року.
У відповідності до листа ЦВЛК від 30 грудня 2024 року за №598/9/29477, надісланого за результатом розгляду скарги представника ОСОБА_2 , з метою контролю обґрунтованості постанови ВЛК в/ч НОМЕР_7 про придатність ОСОБА_2 , відповідно до підпункту 2.4.6 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ предписано командиру військової частини НОМЕР_4 направити встановленим порядком молодшого сержанта ОСОБА_2 на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК до в/ НОМЕР_8 . 
На виконання припису ЦВЛК, Військова частина НОМЕР_4 направила представнику Лепського Ю.В. Вишняковій Н.В. направлення на проходження ВЛК від 10 січня 2025 року №206.
Враховуючи реорганізаційні заходи щодо ліквідації Військової частини НОМЕР_4 , 24 березня 2025 року ОСОБА_2 знову зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24 березня 2025 року № 119-РС, копія якого міститься в матеріалах справи.
21 січня 2025 року ОСОБА_2 зареєструвався для проходження ВЛК.
У період з 22 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в КНП «Міська лікарня №9» ЗМР (виписка від 14 лютого 2025 року №386).
07 березня 2025 року ОСОБА_2 одержано довідку за №2801, яка також оскаржена ним через свого представника в адміністративному порядку.
В період з 02 квітня 2025 року по 14 квітня 2025 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №9» ЗМР з діагнозом: вправима пупкова грижа. 03 квітня 2025 року ОСОБА_2 проведено оперативне лікування: операція 03 квітня 2025 року, що підтверджується медичною випискою від 14 квітня 2025 року за №3405.
У відповідності до Довідки ВЛК від 14 квітня 2025 року №2025-0414-0800-0107-0, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
14 квітня 2025 року ОСОБА_2 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_4 було подано рапорт стосовно надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою строком на 30 діб після проходження госпітальної ВЛК в КНП “Міська лікарня №9” Запорізької міської ради. 
У відповідності до наявної в матеріалах справи виписки від 13 травня 2025 року ОСОБА_2 знаходився у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої допомоги» ЗМР та
отримував реабілітаційні послуги в умовах стаціонару з 29 квітня 2025 року по 13 травня 2025 року.
Враховуючи тривалу відсутність ОСОБА_2 за місцем проходження військової служби, начальник стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 клопотав про призначення службового розслідування для встановлення місця перебування молодшого сержанта ОСОБА_2 в період з 10 липня 2024 року по дату подання даного рапорту (15 квітня 2025 року), що стало підставою для призначення наказом від 17 квітня 2025 року за № 3953 відповідного службового розслідування та подальшого видання наказу, який оскаржується позивачем в межах даної адміністративної справи.
В ході проведеного у Військовій частині НОМЕР_2 службового розслідування, призначеного для з`ясування місця перебування молодшого сержанта ОСОБА_2 , встановлено, що 10 липня 2024 року молодший сержант ОСОБА_2 , в умовах воєнного стану, перебуваючи у м. Краматорськ Донецької області, відкрито відмовився від виконання бойового розпорядження. За даним фактом відносно нього Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорськ) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ, порушено кримінальне провадження за частиною 4 статті 402 КК України та внесено відповідний запис до ЄРДР.
В цей же день, після оголошення молодшому сержанту ОСОБА_2 підозри у вчиненні даного кримінального діяння, його було затримано згідно з частиною 4 статті 208 КПК України.
20 грудня 2024 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 від 20 грудня 2024 року строк тримання під вартою молодшого сержанта ОСОБА_2 продовжено до 17 лютого 2025 року.
Одночасно йому обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання його обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень. Дана застава була сплачена 13 січня 2025 року, і молодший сержант ОСОБА_2 залишив гауптвахту, де перебував під вартою.
Під час перебування молодшого сержанта ОСОБА_2 під вартою, за скаргою його адвоката Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України листом від 30 грудня 2024 року №598/9/29477 зобов`язала командира військової частини НОМЕР_9 провести відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, командира військової частини НОМЕР_4 було зобов`язано направити цього військовослужбовця встановленим порядком для проходження огляду ВЛК.
Після отримання направлення на ВЛК і зміни запобіжного заходу, молодший сержант ОСОБА_2 у період із 14 січня 2025 року по 20 січня 2025 перебував у невстановленому місці, імовірно за місцем свого проживання. 21 січня 2025 року молодший сержант ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_10 для проходження ВЛК. Молодший сержант ОСОБА_2 не міг проходити ВЛК у військовій частині НОМЕР_9 АДРЕСА_4 , оскільки не міг покидати свого місця проживання, м. Запоріжжя, тому він проходив ВЛК у військовій частині НОМЕР_10 АДРЕСА_3 . Проте, через наявну в нього пневмонію молодший сержант ОСОБА_2 був госпіталізований до КНП "Міська лікарня №9" Запорізької міської ради, де проходив лікування в період з 22 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року з діагнозом негоспітальна правобічна верхньодольова пневмонія III гр.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що необхідність виконання молодшим сержантом ОСОБА_2 покладених на нього судом обов`язків, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу "застава", не звільняла його від необхідності виконання обов`язків військової служби, оскільки в переліку обов`язків, накладених судом на молодшого сержанта ОСОБА_2 після виходу з-під варти під заставу, не значилось абсолютної заборони покидати своє місце перебування, а лише при наявності відповідного дозволу прокурора або суду.
В ході проведення службового розслідування не встановлено фактів звернення молодшого сержанта ОСОБА_2 до прокурора або суду для надання йому дозволу на вибуття до Військової частини НОМЕР_4 та, після 31 березня 2025 року - Військової частини НОМЕР_2 , для повернення у стрій та подальшого виконання військових обов`язків. При цьому, молодший сержант ОСОБА_2 також не звертався до командування Військової частини НОМЕР_4 та Військової частини НОМЕР_2 щодо клопотання перед прокурором або судом щодо можливості продовження Військової служби в одному із підрозділів Військової частини НОМЕР_4 та, після 31 березня 2025 року, військової частини НОМЕР_2 .
Відтак, після виходу з-під варти під заставу молодший сержант ОСОБА_2 був зобов`язаний одразу зареєструватись для проходження огляду ВЛК або не пізніше 14 січня 2025 року із дозволу прокурора або суду повернутись у розташування одного із підрозділів Військової частини НОМЕР_4 . При цьому, молодший сержант ОСОБА_2 зареєструвався для проходження огляду BЛK лише 21 січня 2025 року та не вжив жодних заходів для отримання дозволу на вибуття у розташування військової частини НОМЕР_4 .
При цьому, в ході проведення службового розслідування не встановлено факту повідомлення молодшим сержантом ОСОБА_2 командування Вйськової частини НОМЕР_4 про свій вихід з-під варти та обрання альтернативного запобіжного заходу, що не містив прямої заборони на повернення у розташування військової частини НОМЕР_4 . Приховування даної інформації молодшим сержантом ОСОБА_2 можна трактувати як ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом обману, оскільки при цьому молодший сержант ОСОБА_4 підтримував регулярно контакт із представниками медичного пункту Військової частини НОМЕР_4 , а також майором ОСОБА_5 , заступником командира мотопіхотного батальйону з психологічної підтримки персоналу Військової частини НОМЕР_2 .
В ході проведення службового розслідування встановлено, що молодший сержант ОСОБА_2 , військовослужбовець, який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , всупереч своїх службових обов`язків, передбачених вимогами чинного законодавства, 14 січня 2025 року не з`явився після виходу з-під варти до розташування Військової частини НОМЕР_4 , а в період із 14 січня 2025 року по теперішній час (станом на дату формування акту службового розслідування) молодший сержант ОСОБА_2 відсутній за місцем проходження військової служби. При цьому, у період із 14 січня 2025 року і станом на дату формування акту службового розслідування молодший сержант ОСОБА_3 не вжив жодних заходів з метою отримання дозволу прокурора або суду на вибуття до розташування військової частини НОМЕР_4 , а після 31 березня 2025 року - військової частини НОМЕР_2 , з метою продовження військової служби. При цьому, молодший сержант ОСОБА_2 не інформував командування Військової частини НОМЕР_4 , а після 31 березня 2025 року - військової частини НОМЕР_2 , про те, що альтернативний запобіжний захід, застосований до нього після виходу з-під варти, не містив прямої заборони на повернення до розташування підрозділу.
В діях молодшого сержанта ОСОБА_2 по даному факту попередньо вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, згідно з якою самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин; вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
В діях молодшого сержанта ОСОБА_2 по даному факту також попередньо вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 Кримінального кодексу України, згідно з якою ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби, підроблення документів чи іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, -карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01 травня 2025 року № 4279 «Про результати службового розслідування» службове розслідування завершено. З урахуванням пунктів 2-3 вищезазначеного наказу нез`явлення сержанта ОСОБА_2 та факт ухилення ним від несення обов`язків військової служби вважається доведеним.
У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11 вересня 2025 року №261, молодшого сержанта ОСОБА_2 , який перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 14 січня 2025 року, вважати таким що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 17 червня 2025.
У відповідності до витягу з наказу від 30 вересня 2025 року №318-РС виключено зі списків особового складу Збройних сил України у зв`язку із смертю молодшого сержанта ОСОБА_2 , який самовільно залишив військову частину 14 січня 2025 року та який перебував у розпорядженні командира НОМЕР_11 окремої механізованої бригади із 17 червня 2025 року. 
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 22 листопада 2025 року №335 ОСОБА_2 виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 з 17 червня 2025 року, та вказано що у період з 14 січня 2025 року по 20 січня 2025 року, з 08 березня 2025 року по 01 квітня 2025 року та з 14 квітня по 15 червня 2025 року ОСОБА_2 вважається особою, яка самовільно залишила військову частину.
Не погоджуючись з тим, що її син самовільно залишив військову частину та перебував у СЗЧ на момент смерті, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Відповідно до статті 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статті 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Положеннями статей 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до статті 49 Статуту № 548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до вимог статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі статтями 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.
Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Частиною 3 статті 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.
Згідно з абзацом 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Також і згідно приписів пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №1153/2008), передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що у разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, військова служба для такого військовослужбовця призупиняється, а відповідно, на час такого призупинення приписи законодавства про проходження військової служби на таку особу не поширюються.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до пункту 14 розділу ХХХІV наказу №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.
Судом встановлено, що за результатами проведення службового розслідування в діях молодшого сержанта ОСОБА_2 встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, згідно з якою самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинених в бойовій обстановці, а також ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 Кримінального кодексу України, що полягає в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби. 
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01 травня 2025 року № 4279 «Про результати службового розслідування» нез`явлення сержанта ОСОБА_2 та факт ухилення ним від несення обов`язків військової служби вважається доведеним. У відповідності до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 11 вересня 2025 року №261 та витягу з наказу від 30 вересня 2025 року №318-РС, молодший сержант ОСОБА_2 , який перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 14 січня 2025 року.
У відповідності до Довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 Постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (зі змінами) від 09 жовтня 2025 року №3-48/9940, ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину в період з 14 січня 2025 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В той же час, суд враховує, що з урахуванням наявної в матеріалах справи копії ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 від 20 грудня 2024 року, копії ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/10067/24 від 20 грудня 2024 року, копії листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава від 06 січня 2026 року №585-26/15-02-3/85629зкп-25/п, надано відповідь на повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_2 частини 5 статті 407 КК України та частини 4 статті 409 КК України, та зауважено, що ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із обранням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави із покладенням обов`язків, окрема не відлучатись із населеного пункту в якому проживає ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), що унеможливлювало останнім проходження військової служби. 
Вказане, стало підставою для відмови у внесенні відомостей про ухилення ОСОБА_2 від несення обов`язків військоовї служби до ЄРДР, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава від 06 січня 2026 року №585-26/15-02-3/85629зкп-25/п.
Відтак, з огляду на положення статті 402 КК України та статті 409 КК України, враховуючи наявні в матеріалах справи медичні виписки ОСОБА_2 , зокрема направлення ВЛК від 10 січня 2025 року №206, у суду відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_2 у період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року ухилявся від проходження військової служби, зокрема, самовільно, без наявності на те поважних причин, залишив військову частину. 
З приводу послань представника відповідача на положення абзацу 2 пункту 3 Розділу XIV Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 04 червня 2021 року № 155 (далі – Порядок № 155), з урахуванням яких ОСОБА_2 мав повідомити про дату звільнення з гауптвахти, суд зазначає, що згідно вказаного пункту, у разі набрання чинності закону України про амністію або акта про помилування, умовно-дострокового звільнення, звільнення від відбування покарання через хворобу засудженого військовослужбовця командир дисциплінарного батальйону негайно засобами зв`язку у день отримання відповідного судового рішення про звільнення від відбування покарання у зв`язку з набранням чинності закону України про амністію або акта про помилування, рішення суду про звільнення від відбування покарання умовно-достроково чи через хворобу повідомляє про це відповідного командира (начальника) військової частини (установи) (відповідну посадову особу, у розпорядженні якої перебуває засуджений військовослужбовець) та надсилає письмове повідомлення про дату звільнення засудженого військовослужбовця.
Суд звертає увагу відповідача, що обов`язок повідомлення про звільнення з під варти з урахуванням Порядку № 155 покладеного на командира дисциплінарного батальйону, а не на звільненого військовослужбовця. Та вказане повідомлення повинно бути направлено у зв`язку з звільненням військовослужбовця у випадках набрання чинності закону України про амністію або акта про помилування, умовно-дострокового звільнення, звільнення від відбування покарання через хворобу засудженого військовослужбовця. А за встановленими судом обставинами справи ОСОБА_2 змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу. 
Стосовно службового розслідування, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які свідчили б про повідомлення ОСОБА_2 як про початок проведення службового розслідування, так і про його зарахування до Військової частини НОМЕР_2 .
Суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно того, що 14 квітня 2025 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 було подано рапорт молодшого сержанта ОСОБА_2 стосовно надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою строком на 30 діб після проходження госпітальної ВЛК в КНП “Міська лікарня №9” Запорізької міської ради, а відтак останній знав про призначення службового розслідування та зарахування його до особового складу Військової частини НОМЕР_2 , оскільки надана відповідачем до суду копія рапорту ОСОБА_2 про надання відпустки для лікування від 14 квітня 2025 року подана ним на ім`я командира Військової частини НОМЕР_4 .
Доказів фіксування повідомлення ОСОБА_2 засобами телефонного зв`язку про проведення службового розслідування та його зарахування до Військової частини НОМЕР_2 , із яким пов`язує необхідність прибуття ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 після звільнення з гауптвахти до суду не надано.
З огляду на вказане, під час проведення службового розслідування відповідач дійшов помилкового висновку про самовільне залишення ОСОБА_2 військової частини, у зв`язку із чим оскаржуваний наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року №4279 «Про результати службового розслідування» відносно ОСОБА_2 підлягає скасуванню.
Також, у зв`язку із скасуванням вищезазначеного наказу підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виключити з наказів, фінансових та інших облікових документів зазначення про те, що ОСОБА_2 здійснив самовільне залишення військової частини в період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року
Вимоги позивача про скасування пункту 7 наказу від 22 листопада 2025 року №335 стосовно ОСОБА_2 задоволенню не підлягають у зв`язку із його скасуванням відповідачем в досудовому порядку згідно наявної в матеріалах справи копії наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 грудня 2025 року № 347.
З приводу вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням того, що він не здійснював самовільного залишення військової частини з період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
З урахуванням пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби з дня самовільного залишення військової частини до дня повернення.
Відповідно до пункту 14 розділу ХХХІV наказу №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Оскільки в межах даної справи не встановлено факту самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 військової частини у період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року, вимоги в частині перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач не спростував, а позивач частково підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року №4279 «Про результати службового розслідування» відносно ОСОБА_2 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виключити з наказів, фінансових та інших облікових документів зазначення про те, що ОСОБА_2 здійснив самовільне залишення військової частини в період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням того, що він не здійснював самовільного залишення Військової частини за період з 14 січня 2025 року по 16 червня 2025 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 лютого 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов