Справа № 296/4516/25
2-о/296/49/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І., 
заявника ОСОБА_1 , 
представника заявника - адвоката Дубка С.М., 
представника заінтересованої особи (Міністерства оборони України) - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Дубок С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з заявою в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на повному утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його загибелі, як особи, яка отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, в заяві зазначено, що встановлення вказаного факту необхідне ОСОБА_1 для реалізації права на отримання соціальних виплат відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою від 29 квітня 2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку окремого провадження. 
Ухвалою від 17.09.2025 залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України.
03.10.2025 від представника заінтересованої особи (Міністерства оборони України) ОСОБА_5 до суду надійшли додаткові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази непрацездатності ОСОБА_1 у період до смерті батька. Заявник не надала висновків МСЕК, довідок до акта огляду МСЕК, індивідуальної програми реабілітації чи інших медичних документів про стійку втрату працездатності. Також відсутні листки непрацездатності, які підтверджували б хоча б тривалу тимчасову непрацездатність. Крім того, визначення статусу утриманця здійснюється у позасудовому порядку органами Пенсійного фонду України під час призначення пенсії у разі втрати годувальника. Отже, законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок підтвердження факту перебування на утриманні, що виключає можливість встановлення такого факту судом у порядку окремого провадження (а.с.122-124).
04.11.2025 від представника заінтересованої особи (Міністерства оборони України) ОСОБА_5 до суду надійшли додаткові пояснення в яких зазначається, що трирічний строк, протягом якого заявниця могла реалізувати право на одноразову допомогу, минув 16.05.2025 року, а допомога не була призначена, а тому встановлення факту у судовому порядку є безпідставним, оскільки не породжує для заявниці правових наслідків у розумінні статей 318, 319 ЦПК України. У зв`язку з цим заява підлягає відхиленню як необґрунтована (а.с.132-134).
Ухвалою від 04.11.2026 залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 (а.с.144).
Також 04.11.2026 року постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.145). 
В судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.
Представник заінтересованої особи Стадник С.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування її на утриманні. Також вказав на наявність спору про право щодо отримання одноразової виплати.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13 том 1).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.10.2011 року у справі №2-2663/11 позов ОСОБА_3 задоволено, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42-43 том 1).
31 серпня 2017 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та ОСОБА_3 укладено договір №53 про надання освітніх послуг, згідно якого загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_1 становить 51600,00 грн (а.с.17-18). В подальшому були укладені додаткові угоди від 15.06.2018 року та 06.05.2019 року згідно яких вартість навчання було збільшено. Строк навчання до 2021 року (а.с.19,20 том 1).
Згідно наданих банківських виписок вбачається, що ОСОБА_3 у період з червня 2021 року по лютий 2022 року було здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 (а.с. 28-41 том 1). 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.07.2022 року у справі №296/4266/25 встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Житомира, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу населеного пункту с.Троїцьке, Попаснянського району Луганської області внаслідок масованого обстрілу збройними силами російської федерації (а.с. 238-240 том 1).
31.08.2022 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.27 том 1 ).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України №19/д від 28.02.2025 року, комісія дійшла висновку про повернення ОСОБА_1 на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітня дочка була членом сім`ї загиблого військовослужбовця (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), неможливо встановити право заявниці на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (а.с.14-15).
Свідок ОСОБА_4 (мати заявниці) в судовому засіданні засвідчила, що після розірвання шлюбу, на підставі рішення суду місце проживання доньки ОСОБА_1 було визначено з батьком ОСОБА_3 , який забезпечував доньку усім необхідним, здійснював виховання, оплачував навчання, купував продукти харчування. З початком війни донька разом із ОСОБА_2 (бабусею) виїхали за кордон, проживала у Німеччині у своєї тітки, виплати не отримувала. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 загинув. 
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утримання. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
В постанові 18.01.2024 року № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61- 13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Заявниця ОСОБА_1 просить суд встановити факт перебування її на повному утриманні ОСОБА_3 , та зазначає, що встановлення цього факту необхідне їй для реалізації прав на отримання соціальних виплат.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). 
У відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
Згідно п.1 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать зокрема діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.
Згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів. Надані заявницею докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявницею права на звернення за одноразовою грошовою допомогою.
Оцінивши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , яка є єдиною дитиною ОСОБА_3 , проживала з батьком та ним виховувалася з дитинства та перебувала на утриманні ОСОБА_1 , оскільки одержувала від нього допомогу, яка була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявниця навчалася за кошти батька, не працювала на момент смерті батька та їй не виповнилося ще 23 роки. 
Встановлення цього факту необхідне ОСОБА_1 , для реалізації права на отримання соціальних виплат та допомоги, а отже такі факти породжують юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цих фактів і їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.
Щодо наявності спору про право, про що було наголошено представником Міністерства оборони України, то суд зазначає наступне.
Рішення по справі про встановлення факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця впливає на права та інтереси виключно осіб, визначених у п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Це пов`язано з тим, що незалежно від кількості таких осіб, у Міністерства оборони України як в уповноваженого на те суб`єкта існує обов`язок виплатити сталу грошову суму, яка залежно від кількості членів сім`ї залишатиметься сталою, а змінюватиметься лише частка кожного із таких осіб.
Таке рішення впливатиме на права та інтереси Міністерства оборони України та породжуватиме спір про право між Міністерством оборони України лише в тому випадку, коли у загиблого військовослужбовця будуть відсутні члени сім`ї, перелік яких визначений у п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки, в такому разі, встановлення такого факту призведе до виникнення в Міністерства оборони України обов`язку виплатити особі, на користь якої ухвалено таке рішення одноразової грошової допомоги.
Зазначене також узгоджується із Постановою ВП ВС від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, де суд зробив висновок про те, що між військовослужбовцем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Крім того, відповідно до позиції, викладеній у Постанові ВС №673/1257/23 від 19 лютого 2025 року, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування на утриманні, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Під час судового розгляду було встановлено належне коло осіб, які можуть претендувати на отримання виплати після загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .
Суд враховує, що заінтересованій особі - ОСОБА_2 , яка є матір`ю загиблого та доводиться бабою заявниці, було виплачено половину суми одноразової грошової допомоги. Інша частина залишена для можливої виплати донці загиблого - заявниці ОСОБА_1 , а тому спору про право не вбачається. 
Тому, враховуючи те, що Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання соціальної допомоги, а рішення по справі жодним чином не впливатиме на права та інтереси Міністерства оборони України, оскільки, в останнього і так існує обов`язок щодо виплати соціальної допомоги членам сім`ї, суд вважає, що будь-який спір про право між учасниками справи - відсутній.
Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд покладає такі витрати на заявника, що відповідатиме вимогам ч. 7 ст. 294 ЦПК України, згідно якої при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81 89, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на повному утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його загибелі - ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Міністерство оборони України, адреса: м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.6, ЄДРПОУ 00034022.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Головуючий суддя О. Й. Адамович 

Дата складання повного тексту рішення: 09.03.2026