Справа № 420/37271/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив:
- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 — представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. 
Ця заборонена дискримінація полягає у відсутності нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон у країну, з якою не укладено міжнародного договору, та у виникненні внаслідок застосування правових норм Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, менш сприятливих умов і становища для громадян України, які постійно проживають в Ізраїлі, з огляду на об`єктивну неможливість виконати вимоги Порядку щодо подання заяви через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до УПФУ чи банку на території України, що, у поєднанні з відмовою у визнанні альтернативних способів подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, зокрема через уповноважених адвокатів, осіб за довіреністю або шляхом надсилання заяви з нотаріально засвідченим і легалізованим (апостильованим) підписом пенсіонера, призводить до фактичного позбавлення їх конституційного права на отримання пенсії в порівнянні з іншими громадянами України, та створює ситуацію, за якої представники дискримінованої групи, на відміну від інших пенсіонерів, змушені витрачати значні зусилля, час і кошти на звернення до суду з вимогами визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду.
- Зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) Негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації; 
2) Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. 
Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”;
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”; 
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк” компенсацію за майнову шкоду; 
5) здійснити виплату пенсії Позивача з 29.09.2017 року, на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”, за винятком виплаченої майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів; 
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”, компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн. 
7) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України; 
8) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Ухвалою від 10.11.2025 року позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. за вимогу немайнового характеру та за заявлену вимогу майнового характеру у розмірі, передбаченому п.3 ч.2 ст.4 Закону України “Про судовий збір”.
21.11.2025 року (вхід. від 24.11.2025 року) представником позивача подано уточнений позов разом з квитанцією про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
В уточненому позові позивач просив:
- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 - представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. 
Ця заборонена дискримінація полягає у відсутності нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон у країну, з якою не укладено міжнародного договору, та у виникненні внаслідок застосування правових норм Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, менш сприятливих умов і становища для громадян України, які постійно проживають в Ізраїлі, з огляду на об`єктивну неможливість виконати вимоги Порядку щодо подання заяви через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до УПФУ чи банку на території України, що, у поєднанні з відмовою у визнанні альтернативних способів подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, зокрема через уповноважених адвокатів, осіб за довіреністю або шляхом надсилання заяви з нотаріально засвідченим і легалізованим (апостильованим) підписом пенсіонера, призводить до фактичного позбавлення їх конституційного права на отримання пенсії в порівнянні з іншими громадянами України, та створює ситуацію, за якої представники дискримінованої групи, на відміну від інших пенсіонерів, змушені витрачати значні зусилля, час і кошти на звернення до суду з вимогами визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду. 
- Зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) Негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації; 
2) Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”; 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк” ;
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк” компенсацію за майнову шкоду; 
5) здійснити виплату пенсії Позивача з 29.09.2017р року, на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”, за винятком виплаченої майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів; 
6) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України; 
7) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Як вбачалося з поданої позивачем заяви про усунення недоліків, останній зазначає, що відмовляється від вимог майнового характеру та, враховуючи це, сплачує судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Разом з тим, як вбачалося з поданого уточненого позову, позивач залишає вимогу про нарахування та виплату компенсації за майнову шкоду (пункт 4 уточненого позову), тобто вказана вимога є вимогою майнового характеру, та позивачу необхідно, зазначивши ціну позову, сплатити судовий збір також за вимогу про нарахування та виплату компенсації за майнову шкоду у розмірі, передбаченому п.3 ч.2 ст.4 Закону України “Про судовий збір”.
У зв`язку з викладеним ухвалою від 01.12.2025 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків адміністративного позову та надано позивачу 5-денний строк з дня отримання копії даної ухвали.
05.12.2025 року (вхід. від 08.12.2025 року) представником позивача подано уточнений позов, в якому позивач просить:
- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 — представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами.
Ця заборонена дискримінація полягає у відсутності нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон у країну, з якою не укладено міжнародного договору, та у виникненні внаслідок застосування правових норм Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, менш сприятливих умов і становища для громадян України, які постійно проживають в Ізраїлі, з огляду на об`єктивну неможливість виконати вимоги Порядку щодо подання заяви через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до УПФУ чи банку на території України, що, у поєднанні з відмовою у визнанні альтернативних способів подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, зокрема через уповноважених адвокатів, осіб за довіреністю або шляхом надсилання заяви з нотаріально засвідченим і легалізованим (апостильованим) підписом пенсіонера, призводить до фактичного позбавлення їх конституційного права на отримання пенсії в порівнянні з іншими громадянами України, та створює ситуацію, за якої представники дискримінованої групи, на відміну від інших пенсіонерів, змушені витрачати значні зусилля, час і кошти на звернення до суду з вимогами визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду.
- Зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) Негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації; 
2) Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”; 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”; 
4) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України; 
5) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не здійснив жодних дій щодо виплати пенсії Позивача на вказаний банківський рахунок. Відповідач мотивував бездіяльність тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 159. Через відсутність об`єктивних можливостей виконати вимоги Порядку №1596, пенсіонери, громадяни України, які постійно проживають в Ізраїлі, змушені подавати заяви про виплату пенсії на банківський рахунок через уповноважених адвокатів або осіб за довіреністю, або надсилати заяви з нотаріально засвідченим підписом, легалізованим апостилем в Ізраїлі. Відповідач та інші територіальні органи Пенсійного фонду України відмовляються визнавати будь-які інші способи подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, окрім тих, що прямо передбачені зазначеним Порядком. Подібна позиція органів Пенсійного фонду призводить до фактичного позбавлення цієї категорії громадян конституційного права на отримання пенсії. Внаслідок цього, громадяни України, представники дискримінованої групи, що бажають реалізувати своє право на отримання пенсії, на відміну від інших громадян України, змушені докладати значних зусиль, витрачати значний період часу та нести значні витрати, а саме звертатися до суду з позовами, вимагаючи визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду, пов`язані з відмовою у виплаті пенсій на вказані пенсіонерами банківські рахунки. Тільки після отримання позитивних рішень в рамках процесу примусового виконання, органи ПФУ починають виплачувати пенсію на визначені членами цієї групи громадян банківські рахунки.
Ухвалою від 15.12.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
09.12.2025 року від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що жодним нормативним документом не передбачено звернення за поновленням виплати пенсії до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу через довірену особу. Головним управлінням листом від 03.06.2021 за №3570-3390/С-04/8-2100/21 повідомлено ОСОБА_2 , що для поновлення виплати пенсії є обов`язкове дотримання Порядку № 22-1 та Порядку № 1596. Проте, станом на теперішній час, Позивачем жодних дій стосовно поновлення виплати пенсії та надання актуального рахунку для перерахування коштів не вчинено. Жодних заяв, як то рекомендовано у листі Відповідача від 03.06.2021, Позивачем до органу Пенсійного фонду України не подано. Таким чином, неотримання Позивачем пенсійних коштів є наслідком його безвідповідальної поведінки, а не результатом “протиправних дій” Відповідача. 
Також представник відповідача зазначає, що Головне управління немає жодних підстав щодо нарахування та виплати Позивачу на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк” компенсації за майнову шкоду.
Крім того, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. Позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями Головного управління та спричиненням фізичних та моральних страждань Також не наведено жодних доказів, у чому полягає спричинена, на думку Позивача, шкода та саме чим керувався Позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, тому немає підстав для задоволення відшкодування моральної шкоди. 
26.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначив, що відповідач не заперечує, що 25.05.2021 року представник позивача звернувся до Відповідача з особистою заявою про виплату пенсії на вказаний рахунок, в додаток до якого було подано апостильовану та нотаріально завірену заяву Позивача від 13.11.2020 про виплату пенсії на вказаний рахунок разом з довіреністю. Заява Позивача про виплату пенсії на визначений банківський рахунок подана у відповідності до Порядку №1596. Під «особистим зверненням пенсіонера», про що йде мова у п. 10 Порядку №1596, необхідно розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонером до Відповідача. Отже, заява Позивача про виплату пенсії на банківський рахунок від 25.05.2021 року відповідає вимогам Порядку 22-1 та Порядку 1596, а тому підстави для невиплати пенсії Позивача на визначений банківський рахунок - відсутні.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який на даний час проживає в Державі Ізраїль.
29.09.2017р. ОСОБА_1 через свого представника звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення йому пенсії за віком.
Проте, Генічеський ОУПФУ Херсонської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ в Херсонській області) своїм листом за №2270/02 від 4.10.2017р. відмовив у призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом №22-1. Зокрема, пенсійний орган зазначив, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон не є документом, передбаченим п.2.9 Порядку, а лише дає право на виїзд з України та в`їзд на її територію та посвідчує громадянина України під час перебування за межами України. Також, зазначено про необхідність надати до пенсійного органу оригінали документів.
В подальшому, Генічеським ОУПФУ прийнято рішення за №30 від 30.10.2017р., яким відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та у даному рішенні зазначено, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні та за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви установленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії.
30.11.2017р. ОСОБА_1 через свого представника повторно звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком.
Однак, Генічеським ОУПФУ листом від 11.12.2017р. за №3907/02 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з аналогічних підстав, зазначених у листі від 4.10.2017р. за №2270/02.
Не погоджуючись із зазначеними відмовами ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018р. по справі за №821/862/18 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 29.09.2017р. та від 30.11.2017р. про призначення пенсії та зобов`язано розглянути заяви з прийняттям за результатами їх розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.
11.12.2018р. представником ОСОБА_1 було надіслано до відповідача вимогу про добровільне виконання наведеного судового рішення.
Проте, відповідач своїм листом від 20.12.2018р. за №13185/03-01 повідомив про те, що рішення апеляційного суду виконано. За результатами розгляду заяв про призначення пенсії від 29.09.2017р. та 30.11.2017р. ГУ ПФУ в Херсонській області дійшло висновку, що ОСОБА_1 порушено порядок звернення до органу ПФУ із відповідною заявою, а саме: не дотримано вимоги, встановлені приписами ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку №22-1. Наявність порушень пояснювалося тим, що документ, що посвідчує особу заявника, не відповідає Порядку №22-1; надані копії документів, необхідних для призначення пенсії, не завірені належним чином; не надано документів уповноваженого органу РФ на підтвердження того, що заявнику не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АР Крим та м.Севастополя.
Листом від 20.12.2018р. за № 3090/02-04 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії з аналогічних підстав, зазначеним в листі від 20.12.2018р. за №13185/03-01.
Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 знову звернувся до суду за захистом своїх прав.
Так, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 3 липня 2019р. по справі за №540/1094/19, яке набрало законної сили згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019р., визнано протиправними та скасовані рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , яка викладена у листах відповідача від 20.12.2018р. за №13185/03-01, №3090/02-04. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 29.09.2017р. та від 30.11.2017р. про призначення пенсії, з перевіркою наявності у ОСОБА_1 права на її призначення та виплату, з прийняттям за результатами розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.
В подальшому, на виконання зазначеного судового рішення пенсійний орган розглянув заяви позивача від 29.09.2017р. та від 30.11.2017р. та своїм листом від 28.01.2020р. №322/03-04 повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Вказана відмова вмотивована тим, що звернення за призначенням пенсії за заявою від 29.09.2017р. здійснено з порушенням вимог Порядку №22-1, а саме: копії поданих документів нотаріально не завірені належним чином (надано копії з нотаріально посвідчених документів, замість безпосередньо нотаріально засвідчених копій) та відсутній паспорт громадянина України. За заявою від 30.11.2017р. відсутній необхідний страховий стаж 15 років, а саме: в трудовій книжці є запис про службу в лавах ВМФ СРСР з 1975р. по 1990р., підстава військовий квиток НОМЕР_2 , однак в трудовій книжці відсутнє посилання на дату військового квитка та відсутні дата призову та звільнення зі служби, в зв`язку із чим підстав для зарахування зазначеного періоду при обчисленні страхового стажу немає.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 540/625/20, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянину ОСОБА_1 , оформлене листом від 28.01.2020 № 322/03-04. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.09.2017р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірах відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 11.08.2020 року ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача, що ОСОБА_1 призначено пенсію з 29.09.2017р. та призупинено виплату пенсії з 01.09.2020 року у зв`язку із закінченням строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон 17.07.2018 до надання діючого паспорту. Також, зазначено про необхідність привести у відповідність заяву про відкриття банківського рахунку, відкритого у Жовтневому відділенні РУ «Приватбанк» для отримання пенсійних коштів для виплати пенсії через установи уповноважених банків необхідно відкрити поточний рахунок. Заяву про відкриття банківського рахунку в міжнародному форматі потрібно надіслати на адресу: 75500, Херсонська область, м. Генічеськ, пр. Миру, 43.
27.08.2020 року представником ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подано заяву, в якій вказано про відсутність діючого паспорта та зазначено про те, що жодним нормативним актом УПФУ не уповноважено перевіряти термін дії паспортів України, тим паче припиняти виплату призначеної пенсії. До заяви додано оригінал заяви ОСОБА_1 про перерахування пенсії на банківський рахунок в міжнародному форматі.
Листом від 14.09.2020 року ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача, що заява гр. ОСОБА_1 про виплату пенсії від 27.08.2020 надіслана без дотримання вимог Порядку (не проведена ідентифікація особи ні банком, ні органами Пенсійного фонду України), тому підстави для врахування її в роботі відсутні. Крім того, в заяві про виплату пенсії в графі реквізити вказані дані посвідки, виданої Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль. Зазначена посвідка посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є документом, які посвідчують особу та підтверджують громадянство України згідно із п.1 ч.1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".
25.05.2021 року представником ОСОБА_1 на адресу Головного управління направлено електронне звернення від 25.05.2021 №ВЕБ-21001-Ф-С-21-047822 з питання виплати пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 відкритий АТ КБ “ПриватБанк”. До звернення долучено заяву від 13.11.2021 про поновлення виплати пенсії із зазначенням відповідних реквізитів.
Листом від 03.06.2021 року ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача, що оскільки заява від 13.11.2020 надіслана без дотримання вищевказаних вимог Порядку № 1596 (не проведена ідентифікація особи ні банком, ні органами Пенсійного фонду України) підстави для врахування її в роботі відсутні. Також в заяві вказані дані посвідчення, яке видане МВС Держави Ізраїль. Додатково повідомлено, що Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” (далі - Закон № 5492), який набрав чинності 06.12.2012, визначено назви та види документів, які, зокрема, посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, копія якого надана до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області разом із заявою про поновлення пенсії, посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 5492. Виплата пенсії буде здійснена після надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області діючого паспорту та заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, яка буде відповідати вимогам Порядку № 1596.
Вирішуючи даний спір, суд зазначає таке.
Приписами статті 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-VI).
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.
Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).
Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.
При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.
Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) (надалі - Порядок № 1596), визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1596 виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: […] між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду України.
Пунктами 4 і 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (далі Порядок № 1596), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України через вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).
Допомога на поховання, сума пенсії, грошової допомоги, недоотримана у зв`язку із смертю одержувача, пенсія, грошова допомога в разі виїзду одержувача на постійне місце проживання за кордон та у випадках, що потребують термінових виплат, виплачуються органами Пенсійного фонду України, органами соціального захисту населення шляхом зарахування на поточний рахунок одержувача (особи, яка має право на отримання виплат у зв`язку із його смертю) в уповноваженому банку.
Одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Згідно з пунктами 8-9 Порядку № 1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.
Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії (бланк якої є Додатком № 1 до Порядку №1596), яка може бути подана пенсійному органу, відповідно до пункту 10 Порядку № 1596, двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; або від установи уповноваженого банку.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що виплата пенсії була припинена відповідачем з 01.09.2020 року.
27.08.2020 року (повторно 25.05.2021 року) представник позивача направив відповідачу апостильовану та нотаріально завірену особисту заяву позивача про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок.
Тобто, у цьому випадку волевиявлення позивача щодо виплати пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженому банку оформлено письмово, подано через представника позивача, що не суперечить жодній нормі чинного законодавства.
Доводи відповідача про те, що заява про виплату пенсії надійшла від представника позивача без дотримання вимог Порядку № 1596, суд вважає необґрунтованим, оскільки як вже зазначалося, цією заявою позивачем визначено його волевиявлення та реалізовано право на отримання пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженій банківській установі.
До того ж, врегульований на законодавчому рівні порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті покладає на банк відповідальність за достовірність даних, внесених уповноваженим працівником банку до заяви про виплату пенсії щодо проведення у повному обсязі ідентифікації одержувача під час відкриття рахунку.
При цьому, відповідно до абз. 6 п. 10 Порядку № 1596 уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату пенсії, в тому числі і суми недоотриманої пенсії, на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», а тому відповідач зобов`язаний здійснити виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником позивача.
Суд звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 20.01.2022 року у справі №280/4551/21 сформульовано правовий висновок, згідно з яким подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку № 22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку № 22-1.
Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 по справі №280/6637/22).
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 20.01.2022 №280/4551/21 необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним Судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.
З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 випливає, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.
Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови, за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
Зазначені висновки узгоджуються і з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.
Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подано безпосередньо до управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії.
При цьому, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію або через свого представника, а тому посилання відповідача на те, що позивач повинен особисто звернутися із заявою про поновлення пенсії - є помилковими.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.01.2020 у справі № 489/5194/16-а, від 05.02.2020 у справі № 501/28/17, від 31.03.2020 у справі № 826/14837/16, від 18.05.2022 у справі № 160/5259/20.
Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій, є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.
За встановлених судом обставин, оскільки невиплата пенсії є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно не виплати поточної пенсії позивача та недоотриманої пенсії з 01.09.2020 року на визначений позивачем банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”; та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суми недоотриманої пенсії з 29.09.2017р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії), на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”.
Щодо позовних вимог про припинення дискримінації, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статтею 1 Закону України від 06.09.2012 № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (далі - Закон № 5207), дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2018 у справі № 800/191/17 зазначено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.
Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою (постанова Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 127/4952/17).
Суд зазначає, що за наслідком розгляду справи жодної дискримінації по відношенню до позивача не встановлено, а позивачем наявності такої дискримінації не доведено, жодних доказів щодо існування дискримінації по відношенню до позивача суду не надано.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про розроблення та впровадження заходів щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист права та законних інтересів осіб, які звертаються за судовим захистом. При цьому, суд не може перебирати на себе функції законодавчої та виконавчої гілок влади, оскільки буде порушено конституційний принцип поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову.
Щодо встановлення судового контролю за заявою позивача суд зазначає таке.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 5 вказаної статті за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
За викладених обставин, враховуючи категорію справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви позивача про встановлення судового контролю.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
Тому, враховуючи протиправність бездіяльності відповідача (задовольняючи цю основну позовну вимогу), суд доходить висновку, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: вул. Валентини Крицак, 6, м.Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно не виплати поточної пенсії ОСОБА_1 та недоотриманої пенсії з 29.09.2017р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суму недоотриманої пенсії з 29.09.2017р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії), на визначений ним банківський рахунок IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ “ПриватБанк”.
У решті позову – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів