номер провадження справи 5/31/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 Справа № 908/300/26
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Комунального підприємства “Водоканал” Мереф`янської міської ради (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківська область, 62472; код ЄДРПОУ 43417659)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (вул. Каховська, буд. 11-А, каб. № 8, м. Запоріжжя, 69096; код ЄДРПОУ 40308189)
про стягнення 62 037,35  грн.,

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

09.02.2026 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства “Водоканал” Мереф`янської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” про стягнення 62 037,35 грн.
09.02.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/300/26 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 10.03.2026, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 06.11.2024 між Комунальним підприємством «Водоканал» Мереф`янської міської ради (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (Постачальник) укладений Договір поставки № 06-192-СК (Договір). Відповідно до п. 1.1. договору, Постачальник прийняв на себе зобов`язання передати Покупцю у власність товар, а Покупець зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар. Відповідно до пункту 1.2. Договору, найменування товару згідно коду ДК 021:2015 09130000-9 Нафта і дистиляти. Згідно з п. 1.4. договору, кількість та вартість товару: згідно Специфікації (Додаток № 1), та накладних на товар. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов договору (п. 2.1. договору). Пунктом 3.1. договору визначено, що загальна сума договору товару, що продається за цим договором, становить 51 000,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 8 500,00 грн. Пунктом 4.2. договору визначено, що строк поставки товару – до 31.12.2024. Даний договір діє до 31.12.2024 року, а в частині зобов`язань до повного їх виконання (п. 9.2. договору). Відповідно до додатку № 1 до договору (Специфікація), найменування товару – Дизельне паливо у кількості 1 000 літрів на загальну суму 51 000,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) – 8 500,00 грн. На виконання договору № 06-192-СК від 06.11.2024 ТОВ «Інкам Фінанс» виписано рахунок-фактуру № 0006/0001230 від 11.11.2024 на суму 51 000,00 грн. та складено видаткову накладну № 0006/0001122 від 11.11.2024 на суму 51 000,00 грн., після чого на цей Товар Відповідачем передано Позивачу відповідну кількість смарт-карток. Платіжною інструкцією № 70 від 13.11.2024 Позивачем проведено оплату рахунку Відповідача на постачання Товару на загальну суму 51 000,00 грн. у т.ч. ПДВ (20%) - 8 500,00 грн. В порушення умов договору, постачання Товару Позивачу на визначених Договором АЗС станом на час звернення до суду з вказаною позовною заявою Відповідачем не відновлено та недопоставлено Позивачу по Договору № 06-192-СК від 06.11.2024 року Дизельне паливо у кількості 840 літрів на суму 42 840,00 грн. У зв`язку з відсутністю поставки товару в обумовлений договором строк, 26.01.2026 покупець звернувся до постачальника з претензією про проведення допоставки продукції на суму 42 840,00 грн. у семиденний термін з моменту отримання цієї вимоги або у разі неможливості виконання зобов`язання – повернення коштів за непоставлений товар у розмірі 42 840,00 грн. Проте, вказана претензія залишена ТОВ «Інкам Фінанс» без відповіді та задоволення. У зв`язку з порушенням умов договору в частині здійснення поставки товару, КП «Водоканал» Мереф`янської міської ради просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» 62 037,35 грн., в т.ч. основну заборгованість у розмірі 42 840,00 грн., пеню за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 на суму 14 375,47 грн., 3 % річних за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 у розмірі 1 412,00 грн. та інфляційні витрати за період з січня по грудень 2025 включно на суму 3 409,88 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 509, 525, 530, 549, 624, 625, 693 Цивільного кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000,00 грн.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до даних “Діловодство спеціалізованого суду” Господарського суду Запорізької області у Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (код ЄДРПОУ 40308189) наявний зареєстрований електронний кабінет в підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.02.2026 про відкриття провадження у справі № 908/300/26 направлена до електронного кабінету в підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС ТОВ “Інкам Фінанс” та відповідач отримав вказану ухвалу – 12.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 908/300/26 в суді.
Станом на 08.04.2026 відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 12.02.2026 до суду не направив, клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суду не надав. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
08.04.2026 судом прийнято рішення. 
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 між Комунальним підприємством «Водоканал» Мереф`янської міської ради (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (Постачальник) укладений Договір поставки № 06-192-СК (Договір). 
Відповідно до п. 1.1. договору, Постачальник прийняв на себе зобов`язання передати Покупцю у власність товар, а Покупець зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар. 
Згідно з п. 1.2. договору, найменування товару згідно коду ДК 021:2015 09130000-9 Нафта і дистиляти – Дизельне паливо. 
Пунктом 1.4. договору визначено, що кількість та вартість товару: згідно Специфікації (Додаток № 1), та накладних на товар. 
Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 (п.1.5 договору).
Пунктом 2.1. договору передбачено, що товар вважається переданим Постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов договору. 
Пунктом 3.1. договору визначено, що загальна сума договору товару, що продається за цим договором, становить 51 000,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 8 500,00 грн. 
Умови оплати: оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом семи банківських днів. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та видатковій накладної. Строк оплати: до 31.12.2024 (п. 3.2. договору).
Оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі та видатковій накладної реквізити Постачальника. Постачальник звільняється від своїх обов`язків стосовно партії товару оплата якої здійснена на інші реквізити (п. 3.3. договору).
Пунктом 4.2. договору визначено, що строк поставки товару – до 31.12.2024. 
Постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору (п. 5.3. договору).
Відповідно до п. 6.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором. 
Згідно з п. 6.2. договору, види порушень та санкції за них, установлені договором: за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Розділом 8 договору передбачено, що усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами (п. 8.1). Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до законодавства Україні (п. 8.2).
Відповідно до п. 9.2. договору, даний договір діє до 31.12.2024 року, а в частині зобов`язань до повного їх виконання. 
Згідно з додатком № 1 до договору (Специфікація), найменування товару – Дизельне паливо у кількості 1 000 літрів на загальну суму 51 000,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) – 8 500,00 грн.
На виконання договору № 06-192-СК від 06.11.2024 ТОВ «Інкам Фінанс» виписано рахунок-фактуру № 0006/0001230 від 11.11.2024 на суму 51 000,00 грн. та складено видаткову накладну № 0006/0001122 від 11.11.2024 на суму 51 000,00 грн., після чого на цей Товар Відповідачем передано Позивачу відповідну кількість смарт-карток (13-15). 
13.11.2024 платіжною інструкцією № 70 Позивачем проведено оплату за дизельне паливо згідно видаткової накладної № 0006/0001122 від 11.11.2024 на суму 51 000,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 8 500,00 грн. (а.с. 16).
Як зазначає позивач, обов`язок ТОВ «Інкам Фінанс» належним чином щодо поставки товару в повному обсязі не виконано. Поставлено товару в кількості 160 літрів на суму 8 160,00 грн. Позивачем частково використано скретч-картки, однак, починаючи з грудня 2024 року відпуск пального на АЗС Відповідача припинився, у зв`язку з чим залишок неотриманого пального по паливних картках (скетч-карток) на Дизельне паливо складає 840 літрів на суму 42 840,00 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, 26.01.2026 покупець звернувся до постачальника з претензією № 21 від 21.01.2026 про проведення допоставки продукції на суму 42 840,00 грн. у семиденний термін з моменту отримання цієї вимоги, або у разі неможливості виконання зобов`язання – повернення коштів за непоставлений товар у розмірі 42 840,00 грн. (а.с. 18-19).
Проте, вказана претензія залишена ТОВ «Інкам Фінанс» без відповіді та задоволення.
На підставі викладеного позивач звернувся з вказаним позовом про стягнення з ТОВ “Інкам Фінанс” на користь КП «Водоканал» Мереф`янської міської ради основної заборгованості на суму 42 840,00 грн., пені за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 на суму 14 375,47 грн., 3 % річних за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 у розмірі 1 412,00 грн. та інфляційні витрати за період з січня по грудень 2025 включно на суму 3 409,88 грн.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму. 
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша ст.656 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом. Передання майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно (частина 2 цієї статті).
Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору Комунальним підприємством «Водоканал» Мереф`янської міської ради перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти на загальну суму 51 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 70 від 13.11.2024 
Однак, ТОВ «Інкам Фінанс» здійснив відпуск КП «Водоканал» Мереф`янської міської ради дизпалива частково на суму 8 160,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та зазначено позивачем у позовній заяві.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).
Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.
Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Отже, відпускання пального здійснюється за фактом пред`явлення віртуальної паливної карти – віртуального особливого рахунку Покупця, за видами палива, на якому обліковується передплачений обсяг пального у літрах, що надає право отримати пальне за допомогою Терміналу або Мобільного додатку, на АЗС Продавця, що зазначені на Вебсайті.
Пальне обліковується на Паливній віртуальній картці в літрах. Паливна картка не є платіжним засобом.
Тобто, віртуальна картка є достатнім підтвердженням факту укладання договору купівлі-продажу пального і дає право Позивачеві на його отримання, а Відповідача зобов`язує відпустити пальне. Останній має право на заміну талонів, але ця заміна не повинна позбавляти споживача права власності та не повинна призводити іншу сторону до безпідставного збагачення за рахунок споживачів.
Як встановлено судом, претензія № 21 від 21.01.2026 про проведення ТОВ «Інкам Фінанс» допоставки продукції на суму 42 840,00 грн. у семиденний термін з моменту отримання цієї вимоги, або у разі неможливості виконання зобов`язання – повернення коштів за непоставлений товар у розмірі 42 840,00 грн. відправлена на адресу Відповідача - 26.01.2026.
Однак, станом на час звернення до суду з вказаною позовною заявою (06.02.2026) та прийняття рішення (08.04.2026) відповідач не здійснив поставку товару на суму 42 840,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 5011-42/13539-2012/3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).
Відповідач своїм правом щодо надання заперечень на позов не скористався, письмовий відзив суду не направив, доказів погашення заборгованості не представив як і заперечень на вищевказану претензію позивача. 
Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.
За таких обставин, на час розгляду справи в суді сума основної заборгованості складає 42 840,00 грн., яка підтверджена матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 42 840,00 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару, позивачем на підставі п. 6.2. договору нараховано пеню за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 на суму 14 375,47 грн.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 на суму 14 375,47 грн., 3 % річних за період з 01.01.2025 по 06.02.2026 у розмірі 1 412,00 грн. та інфляційних витрат за період з січня по грудень 2025 включно на суму 3 409,88 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство”, враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказані суми розраховані вірно, відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідачем контррозрахунки пені, 3 % річних та інфляційних витрат, заявлених позивачем до стягнення, суду не надано. 
Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі або частково суду не надав.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Підсумовуючи викладене, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності Сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Крім цього, у позовній заяві Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000,00 грн. 
Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позову зазначений розмір витрат за надану правничу допомогу в розмірі 26 000,00 грн. 
Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу відповідно до акту виконаних робіт від 06.02.2026 складає 26 000,00 грн.
До позову доданий Договір про надання правничої допомоги № 15/02 від 15.01.2026, укладений між позивачем та адвокатом Моісеєнко О.О., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Судом встановлено, що зі змісту статті 2 Договору № 15/02 від 15.01.2026, укладеного між Комунальним підприємством “Водоканал” Мереф`янської міської ради та адвокатом Моісеєнко О.О., слідує, що предметом Угоди є послуги, які Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу по справі про стягнення заборгованості за договором поставки №06-192-СК від 06.11.2024, укладеним з ТОВ «Інкам Фінанс» ЄДРПОУ 40308189, у тому числі: надання консультацій з питань господарського права та процесу за предметом спору; правовий аналіз та вивчення господарської діяльності Клієнта за договором поставки з додатками (специфікації, довіреність, видаткові накладні); ведення претензійної роботи за договором поставки; підготовка та направлення до суду процесуальних документів: заяви по суті справи-позовна заява, зави з процесуальних питань - про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до статті 3 Договору № 15/02 від 15.01.2026, Адвокат приймає доручення Клієнта щодо надання правової допомоги на умовах сплати гонорару, що визначений на підставі акту виконаних робіт та становить 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень.
Згідно зі ст. 7 Договору № 15/02 від 15.01.2026, угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами. Строк даної Угоди починає свій перебіг у момент, внесення Гонорару Клієнтом та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків по даній Угоді.
Згідно із Актом виконаних робіт до Договору № 15/02 від 15.01.2026 сторони підтвердили надання адвокатом Позивачеві правової допомоги у даній справі, а саме:
1) надання консультацій з питань господарського права та процесу за предметом спору – 8 500,00 грн. (5х1700);
2) правовий аналіз та вивчення господарської діяльності Клієнта за договором поставки № 06-192-СК від 06.11.2024 з додатками (специфікації, довіреність, видаткові накладні) – 5 000,00 грн.;
3) ведення претензійної роботи за договором поставки № 06-192-СК від 06.11.2024 року – 5 000,00 грн.;
3) підготовка та направлення до суду процесуальних документів:
- 3.1. Заяви по суті справи:
- позовна заява – 5 000,00 грн.;
- 3.2. Заяви з процесуальних питань:
- заява про ухвалення додаткового рішення – 2 500,00 грн.
Всього станом на день підписання даного Акту виконаних робіт (надання послуг), загальна сума вартості наданих Адвокатом Клієнту послуг, згідно з Договором про надання правничої допомоги № 15/02 від 15.01.2026 становить 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. 
На день підписання Акту виконаних робіт ( наданих послуг) Клієнтом сплачено грошові кошти за фактично надані послуги в повному обсязі відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 1442 від 23.01.2026 на суму 26 000,00 грн. 
Підписанням Акту виконаних робіт (наданих послуг) сторони підтверджують, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 15/02 від 15.01.2026 надано послуги згідно з завданням Клієнта, претензій до якості наданих послуг Клієнт не має.
Платіжною інструкцією № 1442 від 23.01.2026 Позивачем переховано на користь адвоката Моісеєнко О.О. 26 000,00 грн. (призначення платежу: поповнення рахунку за послуги згідно договору № 15/2 від 15.01.2026).
Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 124 ГПК України визначено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). 
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, право сторони, яка має намір отримати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 р. по справі № 922/445/19 викладена наступна позиція: “Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).”
У постанові від 31.05.2022 у справі № 927/727/21 Верховний Суд сформував наступний висновок: «Судами з урахуванням відповідних законодавчих приписів та правових висновків, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/996/18, правильно відзначено, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено».
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: - договір про надання правової допомоги; - довіреність; - ордер; - доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Частиною 3 ст. 26 Закону встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
За правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21: Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».
За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Надання правової допомоги Позивачу підтверджується матеріалами справи, зокрема: Договором та актом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/2685/19 від 08.04.2020.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 5 ст. 125 ГПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 127 та частини п`ятої статті 129 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
В Акті виконаних робіт від 06.02.2026 зазначений перелік найменувань послуг та їх вартість окремо за кожною послугою.
Проте, дослідивши вищевказаний перелік наданих послуг в Акті виконаних робіт від 06.02.2026 суд вважає, що в Акті штучно розділено єдину послугу з підготовки та подання позову до суду у цій справі вартістю 5 000,00 грн., на три додаткові складові, за які повторно нараховано до сплати: 
- надання консультацій з питань господарського права та процесу за предметом спору – 8 500,00 грн. (5х1700);
- правовий аналіз та вивчення господарської діяльності Клієнта за договором поставки № 06-192-СК від 06.11.2024 з додатками (специфікації, довіреність, видаткові накладні) – 5 000,00 грн.;
- ведення претензійної роботи за договором поставки № 06-192-СК від 06.11.2024 року – 5 000,00 грн., загальна сума яких складає 18 500,00 грн. та перевищує вартість наданих послуг втричі. 
Позивачем не обґрунтовано та не доведено необхідність такого розірвання. Крім цього, справа № 908/300/26 незначної складності, в ЄДРСР існує велика кількість аналогічних справ розглянутих Господарським судом Запорізької області, відповідачем в яких є ТОВ «Інкам Фінанс» (№ 908/26/26, № 908/48/26, № 908/3683/25, № 908/2871/25), та інші. 
Тим самим в цій частині необґрунтовано та штучно завищено вартість послуг, а тому вони також не можуть бути прийняті судом. 
Також, до складу витрат на професійну правничу допомогу позивачем вказано 2 500,00 грн. за подання заяви про ухвалення додаткового рішення, яке у цій справі не приймалось, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.
Крім цього суд враховує, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 26 000,00 грн. пропорційно від заявленої суми позовних вимог (62 037,35 грн.) становить 41,93%, що є очевидно неспівмірним.
Отже, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 10 000,00 грн., оскільки цей розмір судових витрат, відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови.
Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн., становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (вул. Каховська, буд. 11-А, каб. № 8, м. Запоріжжя, 69096; код ЄДРПОУ 40308189) на користь Комунального підприємства “Водоканал” Мереф`янської міської ради (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківська область, 62472; код ЄДРПОУ 43417659) основну заборгованість у розмірі 42 840 (сорок дві тисячі вісімсот сорок) грн. 00 коп., пеню на суму 14 375 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 47 коп., 3 % річних на суму 1 412 (одна тисяча чотириста дванадцять) грн. 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 3 409 (три тисячі чотириста дев`ять) грн. 88 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.