Номер провадження 2/754/1308/26
Справа №754/15405/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

19 березня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді:  Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання:   Гуцул Д.Г.
за участю представника позивача    Ющенка О.П. 
за участю представника відповідача    ОСОБА_2 
розглянув у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна позову 1 384 943,26 грн,
Стислий виклад позиції сторін
16 вересня 2025 року Позивач, інтереси якого представляє адвокат Ющенко О.П. звернувся до Суду через електронний кабінет в підсистемі "Електронний Суд" з позовом, у якому просить:
- стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором позики від 22 листопада 2019 року в загальному розмірі 1 384 943,26 грн, з яких: 1 084 160 грн - сума позики, 61 822,37 грн - проценти за користування позикою за період з 23.11.2019 по 22.05.2020, 57 153,71 грн - 3% річних за період 23.05.2020 по 23.02.2022; 181 807,18 грн - інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 23.02.2022.
- у рахунок погашення заборгованості Позивача перед Відповідачем, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м. та житловою площею 46,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1967873480000, шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних торгах;
- стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, понесені при подання позову у розмірі 51 079,54 грн, з яких 11 079,54 грн. витрати на оплату судового збору та 40 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Позовна заява обгрунтована тим, що 22 листопада 2019 року між сторонами укладено договір позики, за яким Позивач передав Відповідачу грошові кошти у сумі 1 084 160 грн, що є еквівалентом 44 800,00 доларів США, які Відповідач зобов`язувався повернути до 22 травня 2020 року. Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
Відповідач порушив умови договору, не здійснивши своєчасне повернення позичених грошових коштів до встановленої договором дати, тому Позивач нараховує проценти за користування позикою, а також 3 % річних та інфляційні втрати. 
04 листопада 2025 року представниця Відповідача, ОСОБА_2 , засобами "Електронний Суд" подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представниця стверджує, що Позивач заявив вимоги про стягнення грошових коштів без урахування переданих Відповідачем коштів на виконання умов договору.
Крім того, Позивач є громадянином російської федерації, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 встановлено мораторій (заборону) на виконання грошових та інших зобов`язань на користь осіб, пов`язаних із державою-агресором. Матеріали справи свідчать, що Позивач після введення воєнного стану не перебуває на території України, оскільки не виходить на зв`язок, долучена до позову посвідка відсутня у базах ДМС. 
Представниця Відповідача вказує, що витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є неспівмірними та завищеними. Крім того, ці витрати не підтверджені документально.
13 листопада 2025 року представник Позивача, Ющенко О.П. , засобами "Електронний Суд" подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити повністю
Представник Позивача стверджує, що Позивач заперечує факт виконання Відповідачем грошового зобов`язання з договором позики, положення про мораторій до Позивача не можуть бути застосовані, оскільки Позивач проживає на територіїу України на законних підставах.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН, ОЦІНКА СУДУ
22 листопада 2019 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лемешко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1544.
Відповідно до пункту 1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 1 084 160 (один мільйон вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят) грн 00 копійок, що є еквівалентом 44 800 (сорок чотири тисячі вісімсот) доларів США 00 центів за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та зобов?язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 1 084 160 (один мільйон вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят) грн 00 копійок, що є еквівалентом 44 800 (сорок чотири тисячі вісімсот) доларів США 00 центів за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України не пізніше ніж через 6 (шість) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 22 травня 2020 (двадцять другого травня дві тисячі двадцятого) року.
З метою забезпечення виконання основного зобов`язання 22 листопада 2019 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір іпотеки. 
Предметом іпотечного договору є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв. м. (надалі - Предмет іпотеки) (пункт 1.1. Договору)
Відповідно до пункту 1.2. Договору квартира належить Іпотекодавцю на праві приватної власності:
- 1/4 частка у праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного фонду Деснянської сільської ради у м. Києві державної адміністрації 14.05.2004. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2019 за № 34278693;
- 1/4 частка у праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3-1348 виданого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тереховою С.В. 03.08.2007. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2019 за № 34278759;
- 1/8 частка у праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-3392 виданого державним нотаріусом П?ятнадцятої Київської державної нотаріальної контри Демчик В.В. 22.12.2005. Право власності зареєване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2019 за № 34278818;
- 3/8 частка у праві власності на підставі договору дарування частки квартири посвідченого приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Волинської області Ляленко А.О. 22.11.2019 за реєстровим № 788. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2019 за 34271468.
Згідно з пунктом 1.3. Договору за домовленістю Сторін на момент укладення цього Договору Предмет іпотеки оцінено у сумі 1 452 000 (один мільйон чотириста п?ятдесят дві тисячі) грн 00 копійок.
Строк дії Іпотечного договору встановлюється до 22 травня 2020 року та діє до повного виконання сторонами своїх обов?язків, передбачених Договором позики та цим Договором (пункт 1.4. Договору).
Відповідно до пункту 3.6. Договору іпотеки за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право, зокрема, задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до умов договору позики.
Згідно з пунктом 6.1. Договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та отримати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема, у разі невиконання зобов`язань за договором позики або цим договором.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438385387 від 06.08.2025, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1967873480000) належить ОСОБА_4 , в частках 1/4, 1/8, 1/4 та 3/8.
Також у реєстрі зазначено, що на квартиру зареєстровано іпотеку на забезпечення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 1 084 160 грн на користь ОСОБА_5 , а також зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.
Суд встановив, що Відповідач не повернув позику у встановлений строк. Відповідно до розрахунку заборгованості Позивача, Відповідач має заборгованість у розмірі 1 384 943,26 грн, з яких: 61 822,37 грн - проценти за користування позикою за період з 23.11.2019 по 22.05.2020. Також Позивач нарахував 57 153,71 грн - 3% річних за період 23.05.2020 по 23.02.2022; 181 807,18 грн - інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 23.02.2022.
14 липня 2025 року та 11 серпня 2025 року Позивач направив Відповідачу претензії, однак вони не були отримані, оскільки конверт повернувся у зв`язку з закінченням встановлено терміну зберігання.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що ним було частково повернуто суму позики. 
Суд визнає необґрунтованими такі заперечення, оскільки Відповідач на підтвердження повернення ним коштів не надав належних та допустимих доказів. 
Зокрема, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини перша, третя статті 1049 ЦК України).
Згідно з пунктом 8 Договору у випадку повернення суми позики, визначеної в пункті 1 даного договору, позичальником готівкою, позикодавець зобов?язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково, або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної суми грошей. Після повного виконання зобов?язання позичальником за даним договором позикодавець зобов?язується також передати позичальнику примірник даного договору. У разі неможливості повернення примірника даного договору Позикодавець повинен вказати про це в розписці.
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідач не надав Суду розписку чи інший документ, який би підтвердив факт часткового повернення суми позики, його доводи про здійснення таких оплат є непідтвердженими.
Таким чином, Суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 1 084 160 грн.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо:
1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;
2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Сума позики становила 1 084 160 грн, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України підстави вважати таку позику безпроцентною відсутні. 
З огляду на те, що умови для визнання договору безпроцентним відсутні, право Позивача на стягнення процентів облікової ставки Національного банку України за період користування позикою з 23.11.2019 по 22.05.2020 є обгрунтованими.
Крім того, відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові
Відповідач умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконав, тому Суд визнав обгрунтованим вимоги також Позивача у частині стягнення 57 153,71 грн - 3% річних за період 23.05.2020 по 23.02.2022; 181 807,18 грн - інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 23.02.2022.
Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України  іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").
Частинами першою та другою статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. 
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Установивши наявність заборгованості позики у заявленому розмір, а також наявність чинного іпотечного договору, Суд висновує про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру.
При цьому, відповідно до частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Заперечення Відповідача з посиланням постанову Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 № 187, Суд відхиляє з таких підстав.
Для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором) громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах (абзац другий підпункту 1 пункту 1 постанова Кабінету Міністрів України № 187 від 3 березня 2022 року "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації").
Підпунктом 1 пункту 1 постанови КМУ № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.
Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений у постанові КМУ № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізовуватися шляхом виконання.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 925/1248/21, на яку посилається скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження.
Суд встановив, що Позивач є громадянином російської федерації, водночас має постійне місце проживання в Україні на підставі посвідки на постійне проживання серії № НОМЕР_1 від 23 травня 2014 року. Суд здійснив перевірку відомостей щодо недійсності посвідки на офіційному сайті Державної міграційної служби України та встановив, що інформація про її недійсність відсутня.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що Позивач не проживає на території України, а Відповідач не заявляв клопотань про витребування інформації щодо перетину Позивачем державного кордону України.
Надана Позивачем посвідка на постійне проживання є чинною, що підтверджується відсутністю відомостей про її недійсність на офіційному сайті Державної міграційної служби України, тому суд виснував, що Позивач має законні підстави для проживання на території України.
Отже, доводи Відповідача про застосування мораторію є безпідставними.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Керуючись принципом змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд,  виснував, що позовні вимоги про стягнення загальної заборгованості у розмірі 1 384 943,26 грн та звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат
Відповідно до статті 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 11079,54 грн.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 року справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України)
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
На підтвердження витрат на правничу допомогу Позивач надав договір про надання правничої допомоги № 01/07 від 01.07.2025, що був укладений між Адвокатським об`єднанням "Консалтингова фірма "ДОМІНАНТА" в особі Керуючого партнера Грицика Віталія Івановича, та Позивачем.
За цим договором Об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу Клієнту, направлену на представництво та захист його інтересів щодо задоволення вимог іпотекодержателя в судовому порядку для погашення боргу ОСОБА_4 за договором позики від 22.11.2019 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м. та житловою площею 46,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1967873480000, відповідно до договору іпотеки від 22.11.2019 року та стягнення заборгованості за договором позики від 22.11.2019 року. Правова допомога полягає у:
-зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи;
-наданні усних та письмових консультацій, роз`яснень з правових питань, що стосуються справи;
-складанні та поданні заяв до суду, а також інших процесуальних документів передбачених процесуальним законодавством (заяв, клопотань, пояснень тощо);
-виконанні окремих доручень Клієнта, що стосується справи;
-представництві Клієнта в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань, що стосуються справи зі всіма правами, що надаються законом Клієнту;
-реалізації будь-яких інших дій в порядку і в обсязі, передбаченому чинним законодавством України, під час надання правової допомоги, передбаченої даним Договором (пункт 2.1).
Відповідно до пункту 6.2. Договору сторони визначили, що вартість правової допомоги на етапі визначення правової позиції, формування доказової бази з підготовкою документів, підготовки та подання позову до суду та представництва інтересів Клієнта під час розгляду справи суді першої інстанції становить 40 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 149 постанови від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 зробила висновок, що оскільки договором про надання правової допомоги передбачено сплату фіксованого розміру гонорару, розмір якого не залежить від обсягу виконаних адвокатом робіт та, відповідно, не потребує подання позивачем додаткових доказів на підтвердження факту понесення таких витрат.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (див. пункти 138, 139 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).
У справі, що розглядається, договором про надання правової допомоги передбачено сплату фіксованого розміру гонорару. Факт надання правової допомоги підтверджується матеріалами справи. Інтереси в суді першої інстанції представляв адвокат Адвокатського об`єднання "Консалтингова фірма "ДОМІНАНТА" Ющенко О.П., що діяв на підстав ордера. 
Представник Відповідача, який у відзиві на позов заперечував проти задоволення заяви Позивача, не навів переконливих аргументів, які давали б підстави відмовити у відшкодуванні Позивачу понесених ним судових витрат.
Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21).
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на послуги адвоката має бути співмірним зі складністю справи. 
Спір стосується типових правовідносин - стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Справа не вимагала проведення складних експертиз чи збору значного масиву доказів, в обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на два нотаріальні договори.
З огляду на це та враховуючи заперечення представниці відповідача, заявлений фіксований гонорар у розмірі 40 000,00 грн не повною мірою відповідає критеріям співмірності зі складністю спору та кількістю підготовлених процесуальних документів.
Водночас відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд обов`язково враховує поведінку сторони, що призвела до затягування розгляду справи. 
Беручи до уваги, що судовий розгляд неодноразово відкладався з причини неявки Відповідача, що об`єктивно вплинуло на тривалість розгляду справи та збільшило витрати часу адвоката Позивача на участь у судових засіданнях, суд не вбачає підстав для надмірного зменшення заявленої суми.
Хоча справа стосується типових правовідносин і не є юридично складною, суд бере до уваги значну ціну позову, те, що у договорі про надання правової допомоги встановлений фіксований розмір гонорару. Враховуючи сукупність цих факторів, необхідність дотримання справедливого балансу інтересів сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового зменшення витрат на професійну правничу допомогу та присуджує до стягнення обґрунтовану і співмірну суму у розмірі 30 000,00 грн.
Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 22.11.2019 року в загальному розмірі 1 384 943,26 грн, яка складається з: основного боргу у розмірі 1 084 16,00 грн; сума процентів за позикою, нарахованих на суму боргу відповідно до ст. 1048 ЦКУ у розмірі 61 822,37 грн; 3% річних, нарахованих на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 57 153,71 грн; інфляційні нарахування, що обраховані відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 181 807,18 грн.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м. та житловою площею 46,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1967873480000, шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати, а саме: 11 079,54 грн витрати на оплату судового збору та 30 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач (Стягувач) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач (Боржник) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
рішення підписано та проголошено 19.03.2026

Суддя     Інна КОВАЛЕНКО