Справа № 135/1928/25
Провадження № 2/135/420/26

РІШЕННЯ
іменем України

16.04.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
представника відповідача Москвічова А.С.,
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 
1.1. Виклад позиції позивача
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року у розмірі 20 059 грн 66 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір кредиту № 8530459. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, зазначений у пункті 10 кредитного договору. За умовами договору кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти у розмірі 10 000 грн у безготівковій формі на рахунок платіжної картки позичальника, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua та є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України.
ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 28102025, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) за плату ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року. Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників. Згідно з Реєстром боржників від 28 жовтня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором.
Позивач зазначив, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28 жовтня 2025 року, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року у загальному розмірі 20 059 грн 66 коп., яка складається з: 6 845 грн 30 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 8 214 грн 36 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом та 5 000 грн – заборгованість за пенею та штрафами. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 2 422 грн 40 коп. судового збору.
1.2. Позиція відповідача
Представник відповідача — адвокат Москвічов А.С. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.
Щодо недоведеності факту надання кредитних коштів зазначив, що розрахунок заборгованості є письмовим доказом у розумінні статті 95 ЦПК України, проте не є первинним доказом виконання конкретних операцій із коштами, наданими у кредит. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Виписка з клієнтського рахунку відповідно до пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є підтвердженням виконаних за операційний день операцій та може слугувати первинним документом за наявності необхідних реквізитів.
Позивач у встановлений статтею 83 ЦПК України строк виписку з рахунку відповідача до суду не подав, клопотання про витребування доказів чи вжиття заходів забезпечення доказів не заявляв, тобто на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами та несе ризик настання відповідних наслідків (частина четверта статті 12 ЦПК України). На обґрунтування зазначеної позиції послався на постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 755/2284/16-ц.
Наголосив, що кредитодавець є професійним учасником ринку фінансових послуг, до якого висуваються підвищені вимоги щодо обачності та розсудливості, тоді як споживач — фізична особа є слабшою стороною у відповідних правовідносинах, а тому всі сумніви мають тлумачитися на її користь (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20). З огляду на ненадання позивачем первинних документів вважав факт існування заборгованості недоведеним.
Щодо стягнення штрафу в сумі 5 000,00 грн зазначив, що пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповненим Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX, та пунктом 6? розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» позичальник (споживач) у період дії воєнного стану звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а нарахована включно з 24 лютого 2022 року неустойка підлягає списанню кредитодавцем.
Щодо відступлення права вимоги послався на статті 512–517 ЦК України та зазначив, що у разі передачі права вимоги від клієнта до фактора підлягають доказуванню обставини фактичної передачі такого права, що має підтверджуватися належними доказами, зокрема договором факторингу, актом приймання-передачі прав вимоги, реєстром боржників. Первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, важливу для їх здійснення (стаття 517 ЦК України). Позивачем належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Посилаючись на статті 12, 13, 81 ЦПК України, зазначив, що позивач не довів заявлених вимог, що є саме його процесуальним обов`язком (постанова Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21), та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 у повному обсязі.
ІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 07 січня 2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 лютого 2026 року суд ухвалив заочне рішення про часткове задоволення позову.
Ухвалою від 26 березня 2026 року суд за заявою відповідача скасував заочне рішення від 09 лютого 2026 року та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13 квітня 2026 року.
07 квітня 2026 року представник позивача Білотіл А.Г. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подала письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.
08 квітня 2026 року представник відповідача — адвокат Москвічов А.С. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав відзив на позовну заяву (зміст якого викладено у пункті 1.2 цього рішення).
Ухвалою від 13 квітня 2026 року суд залишив без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів.
ІІІ. Позиції сторін у судовому засіданні
У судовому засіданні представник відповідача — адвокат Москвічов А.С. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши зазначені обставини та враховуючи, що представник позивача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, реалізував свої процесуальні права та висловив позицію у письмових поясненнях, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом 
30 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про надання споживчого кредиту № 8530459 (далі — кредитний договір), за умовами якого: сума кредиту — 10 000 грн (пункт 1.3); строк кредиту — 360 днів (пункт 1.4); стандартна процентна ставка — 1,00 % на день, яка застосовується у межах строку кредиту (пункт 1.5.1); знижена процентна ставка — 0,01 % на день, яка застосовується у разі, якщо споживач до 30 грудня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що настають за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу згідно з графіком платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (пункт 1.5.2). У разі невиконання або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі: 900 грн — на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання (пункт 6.4.1); 200 грн — починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (пункт 6.4.2). Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (а. с. 5–15).
Відповідно до графіка платежів (додаток № 1 до кредитного договору) загальна вартість кредиту становить 43 030 грн, з яких: 10 000 грн — сума кредиту, 33 030 грн — проценти за користування кредитом; кількість днів кредитування — 360, період — з 30 листопада 2024 року по 25 листопада 2025 року (а. с. 14 зв. — 15).
Кредитний договір підписаний відповідачем 30 листопада 2024 року шляхом введення одноразового ідентифікатора А8250 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» (а. с. 15). Того ж дня відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора XF6036 підписав паспорт споживчого кредиту, чим підтвердив отримання інформації щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, порядку повернення кредиту, розміру обов`язкових щомісячних платежів, строку їх внесення та наслідків несвоєчасного повернення коштів, тобто погодився з визначеними умовами кредитування (а. с. 16–18).
На підтвердження перерахування кредитних коштів позивач надав копію листа за підписом директора ТОВ «Пейтек», у якому зазначено, що кредитні кошти в сумі 10 000 грн перераховано 30 листопада 2024 року о 23:45:06 ОСОБА_1 шляхом зарахування на картку № НОМЕР_1 (а. с. 26).
ТОВ «Авентус Україна» листами від 13 березня 2025 року та від 14 квітня 2025 року за вих. № 8530459 повідомило ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність виконання зобов`язань (а. с. 23, 24).
Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна» загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 20 059 грн 66 коп., з яких: 6 845 грн 30 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 8 214 грн 36 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом, 5 000 грн 00 коп. — штраф (а. с. 27–33).
28 жовтня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28102025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, за укладеними кредитними договорами (а. с. 34–38). Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників (а. с. 39). ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало відповідну плату за набуття права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією (а. с. 40).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28102025 від 28 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 20 059 грн 66 коп., з яких: 6 845 грн 30 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 8 214 грн 36 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом, 5 000 грн 00 коп. — штраф (а. с. 41).
На момент розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати зазначеної заборгованості або належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається та виконується в порядку, передбаченому ЦК України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства.
Відповідно до частини дев`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може містити умови, що включені шляхом посилання на інший електронний документ. За умови забезпечення доступу до таких документів їх включення до оферти не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 зазначеного Закону визначає порядок підписання електронного правочину. Електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису) за письмовою згодою сторін.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором — це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі.
Судом установлено, що 30 листопада 2024 року відповідач в особистому кабінеті на вебсайті ТОВ «Авентус Україна» подав заявку на отримання кредиту. Після подання заявки ТОВ «Авентус Україна» надіслало відповідачу на зареєстрований номер телефону одноразовий ідентифікатор (код). Введення відповідачем одноразового ідентифікатора А8250 слугувало підтвердженням акцепту — згоди на укладення кредитного договору № 8530459 від 30 листопада 2024 року в електронній формі (а. с. 15).
Того ж дня відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора XF6036 підписав паспорт споживчого кредиту, чим підтвердив отримання інформації щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, порядку повернення кредиту, розміру обов`язкових щомісячних платежів, строків їх внесення та наслідків несвоєчасного повернення коштів (а. с. 16–18). Зазначене відповідає вимогам частин першої, другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець зобов`язаний завчасно, до укладення договору, надати споживачу повну інформацію про умови кредитування, зокрема безоплатно надати паспорт споживчого кредиту у формі, визначеній законом.
Отже, між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний кредитний договір, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, згідно з якою підписання договору одноразовим ідентифікатором є належним способом волевиявлення, а електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Будь-яких даних про оспорення чи визнання нікчемним кредитного договору матеріали справи не містять, відповідач у судовому порядку факт укладення кредитного договору не оспорив, не посилався на те, що його персональні дані були використані третіми особами. Отже, презумпція правомірності кредитного договору не спростована.
Щодо доведеності факту надання кредитних коштів та розміру заборгованості
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів позивач надав довідку ТОВ «Пейтек» про перерахування грошових коштів у сумі 10 000 грн 30 листопада 2024 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений у кредитному договорі (а. с. 26).
Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що вказаний рахунок йому не належить або що кошти на такий рахунок не були зараховані. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково здійснював погашення за кредитним договором, що свідчить про фактичне виконання договору.
Не може вважатися неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та його виконання.
Стосовно доводів представника відповідача про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості через ненадання первинних бухгалтерських документів (виписки про рух коштів по рахунку), суд зазначає таке.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на рахунок клієнта.
Водночас виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Разом з тим первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» та позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фінансові установи, не є банками, що обслуговують рахунок відповідача, та не мають доступу до його карткового рахунку для формування відповідних виписок, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», доступ до якої має лише відповідач як клієнт банку.
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» належним чином укладено кредитний договір № 8530459 від 30 листопада 2024 року в електронній формі. Факт надання кредитних коштів у сумі 10 000 грн підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» про перерахування коштів на картковий рахунок, зазначений у договорі (а. с. 26), та частковим погашенням заборгованості самим відповідачем, що свідчить про фактичне виконання договору обома сторонами.
Відповідач отримав передбачені договором кредитні кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно з частиною першою статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, постанова Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц).
Стосовно доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги і що позивач є неналежним позивачем, суд зазначає таке.
Представник відповідача, посилаючись на принцип «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet» (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160), зазначав, що у разі передачі права вимоги від клієнта до фактора підлягають доказуванню обставини фактичної передачі права вимоги, що мають підтверджуватися, зокрема, договором факторингу, актом приймання-передачі прав вимоги, реєстром боржників та здійсненням оплати фактором клієнту.
Суд, перевіривши зазначені доводи, установив, що позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням надав суду: копію договору факторингу № 28102025 від 28 жовтня 2025 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) (а. с. 34–38); копію акта приймання-передачі реєстру боржників до зазначеного договору (а. с. 39); копію платіжної інструкції на підтвердження здійснення оплати фактором клієнту за договором факторингу (а. с. 40); копію витягу з реєстру боржників, у якому зазначено відповідача ОСОБА_1 та розмір переданої вимоги за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року (а. с. 41).
Отже, позивачем надано саме ті докази, які, за доводами представника відповідача, мали бути предметом доказування: договір факторингу, акт приймання-передачі, реєстр боржників та підтвердження оплати. Зазначені документи у сукупності є належними та допустимими доказами переходу права грошової вимоги до відповідача від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Щодо посилання на принцип «nemo plus iuris», суд зазначає, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За договором факторингу ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги в тому обсязі, в якому воно існувало на момент відступлення, що підтверджується витягом з реєстру боржників. Доказів того, що ТОВ «Авентус Україна» передало більше прав, ніж мало, або що передане право не існувало чи було недійсним, відповідач суду не надав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Доказів визнання договору факторингу № 28102025 від 28 жовтня 2025 року недійсним матеріали справи не містять, відповідач його в судовому порядку не оспорив.
За таких обставин доводи представника відповідача про ненадання належних доказів відступлення права вимоги та про неналежність позивача є необґрунтованими. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року та є належним позивачем у цій справі.
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Звертаючись із позовом, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року у розмірі 20 059 грн 66 коп., з яких: 6 845 грн 30 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 8 214 грн 36 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом, 5 000 грн 00 коп. — штраф.
Судом установлено, що відповідач фактично отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. Доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором на користь первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» матеріали справи не містять.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є арифметично правильним, відповідає умовам кредитного договору; розмір основного боргу визначено з урахуванням частково сплаченої суми, проценти нараховано за період дії кредитного договору відповідно до встановленої договором процентної ставки.
Відповідач наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував, власного контррозрахунку не надав, доказів погашення заборгованості або її відсутності суду не подав.
Щодо вимоги про стягнення штрафу
Позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту та процентами, просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 5 000 грн 00 коп., нарахований відповідно до пункту 6.4 кредитного договору.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Згідно з пунктом 6.4 кредитного договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів споживач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі: 900 грн — на четвертий день такого невиконання (пункт 6.4.1); 200 грн — починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання (пункт 6.4.2).
Водночас пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, доповненим Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX, установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення цього рішення.
Кредитний договір № 8530459 укладено 30 листопада 2024 року, тобто в період дії воєнного стану. Прострочення виконання зобов`язань відповідачем також мало місце у період дії воєнного стану. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а нарахований штраф підлягає списанню кредитодавцем.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22, згідно з якою пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на договори позики та кредитні договори, а його застосування передбачає: звільнення позичальника від відповідальності за статтею 625 ЦК України та від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення у період воєнного стану; списання кредитодавцем неустойки та інших платежів, нарахованих з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22.
За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 5 000 грн 00 коп. задоволенню не підлягає.
Висновки
Ураховуючи встановлені обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року підлягають частковому задоволенню.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 15 059 грн 66 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 6 845 грн 30 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом — 8 214 грн 36 коп.
У задоволенні позову в частині стягнення штрафу в розмірі 5 000 грн 00 коп. належить відмовити, оскільки відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу) на підставі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, з огляду на те, що кредитний договір укладено та прострочення виникло в період дії воєнного стану.
VI. Розподіл судових витрат між сторонами
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 19 грудня 2025 року (а.с. 56).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково — у розмірі 15 059 грн 66 коп. із заявлених 20 059 грн 66 коп., що становить 75,07 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 818 грн 49 коп. Решту судового збору в сумі 603 грн 91 коп. слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2–5, 7, 8, 10–13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитним договором № 8530459 від 30 листопада 2024 року у розмірі 15 059 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 66 коп., з яких: 6 845 (шість тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 30 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 8 214 (вісім тисяч двісті чотирнадцять) грн 36 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) судовий збір у розмірі 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн 49 коп.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354, стаття 355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (частини перша, друга статті 273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин (частина третя статті 354 ЦПК України).
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).
Ім`я (найменування) сторін:
позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 35625014;
відповідач — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено та підписано суддею 16 квітня 2026 року.
Суддя