єдиний унікальний номер справи 546/132/26
номер провадження 1-кп/546/40/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та секретаря судового засідання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2025 року за № 42025172070000042 за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , працюючого на посаді електрогазозварника 5 розряду ТОВ «Спільне Українсько – Німецьке підприємство «Автострада», учасника бойових дій, одруженого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:
05 серпня 2025 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_4 прийшов до території домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт, під час якого у нього виник прямий умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, 05 серпня 2025 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов ззаду до ОСОБА_3 та, схопивши останнього за шию, звалив з ніг, внаслідок чого вони разом упали на землю. Потім ОСОБА_4 , піднявшись, наніс потерпілому один удар правою ногою у взутті в ділянку грудної клітини зліва. У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді у вигляді: закритого перелому заднього відрізку 12-го лівого ребра, яке згідно висновку судово-медичного експерта від 08 жовтня 2025 року кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Своїми протиправними діями, що виразилися в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК України), але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
13 лютого 2026 року між підозрюваним та прокурором укладена угода про визнання винуватості.
За змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами прокурора Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді виправних робіт на строк один рік із відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми заробітку.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 зазначив, що між ним та підозрюваним за участі захисника було укладено угоду про визнання винуватості, яку просив затвердити, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про визнання винуватості, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 11 березня 2026 року підтвердив укладення угоди про визнання винуватості, винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілим добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. 
Захисник ОСОБА_7 зазначив, що угода відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, укладена сторонами добровільно та просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Потерпілий ОСОБА_3 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував, зазначив, що надав згоду на її укладення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та розглядаючи питання про затвердження угоди, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.  Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до нетяжких злочинів.
Потерпілий ОСОБА_3 надав письмову згоду на укладення угоди від 13 лютого 2026 року, яка долучена прокурором до матеріалів кримінального провадження. 
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України. 
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у виді виправних робіт на строк один рік із відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми заробітку відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_4 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань судом не встановлено.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 лютого 2026 року, укладену між прокурором Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми заробітку ОСОБА_4 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_1