ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1356/23 
Провадження №1-кп/477/48/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року  Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого у справі судді ОСОБА_1 , 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022150000000322 від 17 грудня 2022 року, відносно 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в місті Києві, зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , військовослужбовця, із повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, судимого 20 серпня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва за частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296, частиною першою статті 70 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: 
прокурора         ОСОБА_4 ,
захисника       ОСОБА_5 ,
обвинуваченого        ОСОБА_3 , 

ВСТАНОВИВ:
17 грудня 2022 року обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста 2 відділення спостереження взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , перебував на позиціях окремого підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованого неподалік АДРЕСА_3 , маючи при собі закріплену за ним вогнепальну зброю - автомат АКМС із серійним номером № НОМЕР_2 з під`єднаним до нього магазином, спорядженим набоями калібру 7,62 мм.
Цього ж дня, близько 05 години 30 хвилин у зазначеному вище місці дислокації окремого підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в приміщенні для відпочинку та сну, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_6 , з мотивів особистої неприязні, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із закріпленого за ним автомату АКМС із серійним номером №Р3529 з під`єднаним до нього магазином, спорядженим набоями калібру 7,62 мм, здійснив двома чергами із вказаної вогнепальної зброї не менше 5 пострілів в ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних вогнепальних кульових наскрізних, сліпих та дотичних кульових поранень голови, грудної клітини та верхніх кінцівок з пошкодженням органів грудної порожнини (серця та легень), які супроводжувались поширеною внутрішньою та зовнішньою кровотечею, а також переломами ребер, грудини і хребців з пошкодженням спинного мозку, від яких ОСОБА_6 помер на місці.
За зазначені дії передбачена кримінальна відповідальність за частиною першою статті 115 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе не визнав, суду пояснив, що діяв у стані необхідної оборони, події розцінює як прикрий нещасний випадок, за який шкодує. Цивільний позов не визнав.
Суду показав, що вже до події, він перебував у дуже напруженому психо-емоційному стані внаслідок поранення, що підтверджується копією рапорту на ім`я командира роти ОСОБА_7 від 21 листопада 2022 року. Нажаль, передати його особисто до рук ОСОБА_7 , зважаючи на бойову обстановку, на той час та подальше переміщення роти до м. Миколаєва, не вдалося, але фото в електронному вигляді було надіслано ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 . Крім того, цей доказ було надіслано на адресу взводного ОСОБА_10 , вже під час перебування в м. Миколаєві. Однак, не зважаючи на те, що його телефон був вилучений у якості речового доказу слідчими Національної поліції та клопотання його захисника ОСОБА_11 щодо дослідження його та долучення записів у якості доказів слідчим та прокурором було відмовлено в цьому. Він дійсно не пам`ятав сам момент події, не розумів, що на справді трапилось, чому так сталося, що ОСОБА_12 немає. Але завдяки захиснику ОСОБА_13 в СІЗО йому було проведено курс лікування для поліпшення кровообігу головного мозку та поліпшення пам`яті та розумової діяльності. Зараз, він на відміну від показів, які давав під час слідства, може відновити всі події. З самого початку, прокурор, з незрозумілих причин, почав направляти слідство саме шляхом «умисного вбивства», інших версій ні слідчий, ні прокурор навіть не намагались розглядати. 
Протягом 16-17 грудня по розпорядженню старшини, він у складі військовослужбовців - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 під командуванням ОСОБА_17 займались облаштуванням більш пристойного проживання - приміщення занедбаної ферми в с. Галицинове. В обід 16 грудня на територію почали під`їжджати водії з технікою та особовий склад, які прибули до залізничної станції ешалоном. Поставивши техніку на підготовлені місця та максимально заховавши присутність бойової техніки, основна частини робітників та водіїв поїхала на ротному автобусі на місце дислокації, відіспатися. На території ферми залишились - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та він. ОСОБА_25 приїхав після того як відвіз водія ротного.
Він не мав залишатися в с. Галицинове, але за наказом старшого ОСОБА_26 , задля надання можливості привести себе в порядок більшої кількості водіїв залишився до ранку. Коли ОСОБА_25 відвозив хлопців, водії, що приїхали займалися своєю технікою. А він, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 займалися вечерею, розігрівали їжу, відкривали консерви. Близько 19:00 години, коли вечеря була готова, він вийшов позвати водіїв. Побачив, що зі своєї автівки ВАЗ 66 зістрибує ОСОБА_27 та тримає в руках пляшку горілку «Хортиця» та літровий пакет соку. Під час ввечері усі, крім ОСОБА_20 та ОСОБА_24 випили потрохи горілки за благополучне повернення з Бахмутського напрямку, за загиблих та поранених хлопців. Особисто він випив 3 рази приблизно по 30 гр. ОСОБА_28 . О 20:00 годині ОСОБА_20 пішов чергувати біля техніки, задача під час чергування полягала в тому, щоб 2-3 рази за годину візуально продивитися обстановку та раз в годину написати доповідь в месенджері. Так як зв`язок був не дуже гарний, доповіді не завжди доходили вчасно, іноді дублювали. Під час вечері всі розмовляли за можливі короткочасні відпустки, кожен сподівався попасти додому на святкування Нового Року. Приблизно о 21:00 годині ОСОБА_24 вирішив спати окремо в своїй кімнаті та пішов відпочивати, він розуміючи, що йому потрібно прокидатися близько 2:00 години ночі, пішов відпочивати приблизно о 22:00 годині. Перед цим, виставивши будильники на 1:52, 53,54. Після 6 завжди хтось був на ногах. Під час вечері, спілкуючись з ОСОБА_29 останній попросив, щоб він розбудив його близько 4 години ранку, бо хотів позайматися спортом. Обвинувачений погодився зробити це. Під час вечері майже кожен виходив на вулицю порозмовляти по телефону з сім`ями та друзями. Заснуввін досить швидко. 1:50 прокинувся від будильнику та вийшов поміняти «Ірокеза». Всі інші військовослужбовці спали, разом з «Ірокезом» покурили та останній пішов відпочивати. Наряд проходив спокійно, час від часу він заходив до кімнати, підкладавав дрова до печі, прилягав на свою розкладушку. В 3:50 задзвенів будильник, він його заглушив, почав вставати з розкладушки, в цей час будильник почав дзвонити на телефоні ОСОБА_30 . Їхні розкладушки знаходились поруч, підійшовши до ОСОБА_12 , він намагався розбудити ОСОБА_12 , як він і просив, ОСОБА_31 у відповідь почав щось бурчати, що «ще рано, дай поспати, розбуди за годину». Після того, вимкнув будильник на своєму телефоні та продовжив спати. За годину, близько 5 ранку він знов підійшов до розкладушки ОСОБА_12 , торкнувся за його плече. В моменті ОСОБА_31 схопив його за руку та зі словами «ти що зовсім охренів службу не тянеш?». Після цього, ОСОБА_31 , різко вставши з розкладушки, схопив його за лікоть та силою притягнув в бік дверей зі словами «пішли поговоримо». Вийшовши з кімнати вони вдвох направилися в бік задньої двері будівлі, зброя залишалася в кімнаті. ОСОБА_31 був з невідомих йому причин збуджений та знервований. Підходивши 2-3 м до дверей ОСОБА_31 різко повернувся до нього та зі злістю спитав його навіщо він його чіпав. У відповідь обвинувачений нагадав ОСОБА_12 , що це було його прохання. Якщо йому це не потрібно, він може йти спати, а також поцікавився, що в нього трапилось, можливо негаразди в сім`ї. У відповідь обвинувачений почув від ОСОБА_12 : «Не тобі вирішувати, що мені робити, мої проблеми тебе не касаються. Ти краще за свою сім`ю переживай та дружину, яка там напевно действует, поки ти тут». На це він підвищив голос та попросив не робити припущень щодо його дружини та закінчити цю розмову. У відповідь ОСОБА_31 брутально та легко сказав, що лапав у всі місця його дружну та дітей, водночас правою рукою наніс удар по ребрах та серцю. 
В той час, поки обвинувачений приходив до тями, ОСОБА_31 розвернувся та пішов у бік кімнати. Обвинувачений, підкуривши цигарку та зробивши декілька тяг, щоб заспокоїтись, вирішив продовжувати чергування. Зайшовши до кімнати, щоб забрати зброю побачив, що ОСОБА_31 , вже лежить на своїй розкладушці на спині, положивши руки під голову. Присівши на свою розкладушку, щоб одягти берці, він почув слова ОСОБА_12 «Ну что, мобик, всрався? Вы городские нихрена не умеете». На що він відповів: «Ти самий борзий? Лягай спати, вранці поговоримо». Нагнувшись взяти годинник, він відчув легке ворушіння. Повернувшись, побачив, що ОСОБА_31 лівою рукою тягне над своїм ліжком автомат, який стояв під стіною. Обвинувачений сказав, щоб ОСОБА_31 поставив зброю, та правою рукою взявся за свій автомат. ОСОБА_31 не відреагував на його слова та з посмішкою сказав: «Сейчас я тебя убью», та почав рух правою рукою в бік затвору. Розуміючи його неадекватний стан та події, що сталися декілька хвилин тому, обвинувачений вскочив на ноги та, розвертаючи в бік ОСОБА_12 зняв автомат з запобіжника, поставивши в режим автоматичного вогню. Так як приклад був складений, в режим одиничного вогню його практично не можливо було поставити. Він зробив короткий натиск на пусковий гачок поверх голови ОСОБА_12 . Це його не зупинило і ОСОБА_31 , приставши на лікті лівої руки намагався пересмикнути затвор, але зважаючи на свій стан, ймовірно забув зняти запобіжник. І в цей момент обвинувачений повторно нажав на пусковий гачок, розуміючи, що ще мить і в його бік може бути постріл, направив ствол на ОСОБА_12 . Це була мить. Вказував, що захищав своє життя від агресивно налаштованої нетверезої, як показала експертиза, людини. Від попадання куль в тіло ОСОБА_12 розвернуло та скинуло між ліжками його та Троця. В цей час він перебував в шоковому стані, опускаючи автомат стволом до полу. Зі спини він почув шаги та оклик комбата «що ти робиш». Повернувшись в бік виходу кімнати, було таке відчуття, що це відбувається дуже довго. Він побачив ОСОБА_20 , який обережно підходив до нього, протягуючи в його бік руку, та сказав «комбату здай зброю». Він плавно передав автомат «Ірокезу». В цей час вже підіймався зі свого ліжка ОСОБА_32 . Обвинувачений підійшов до столу, побачив пластиковий червоний стакан з якоюсь рідиною, випив його, не розбираючись. В кімнаті засвітилось світло, почалась метушня, лайка. Хтось з хлопців з гаряча вдарив його в обличчя. Він стояв у просторі та дивився на все це, почув наказ розтягнути руки перед собою. Поруч з ліжком майже завжди знаходились ОСОБА_20 та ОСОБА_23 . Хтось почав збирати та виносити зброю з кімнати. Коли в кімнату зайшов ОСОБА_26 , він сказав, що потрібно прибрати зі столу, що й було зроблено. Від усіх в його бік чулася лайка. Було питання, скоріш за все від « ОСОБА_33 », чи розуміє він, що вбив ОСОБА_12 та навіщо це зробив. Він нервово посміхнувся та сказав: «Він образив мою сім`ю та мене, а мені за свої діла на жаль відповідати». Після того як з`їхались представники ВСП, командир роти та інші, його вивили на вулицю та почався моральний тиск, образи. Особливо запам`ятався ОСОБА_34 , який нервово бігав по переду командирів, ВСП, поліції та істерично ображав його лайкою. Після чергового випаду, що він його би вбив. Обвинувачений відповів, що готовий, якщо він хоче, надати йому таку можливість із застосуванням його. Після цього ОСОБА_23 , який знаходився біля нього, поклавши руки на плече сказав, щоб він заспокоївся та печально сказав :«Те що ти міг, ти вже зробив». 
Наголошував на тому, що його дії були спровоковані неадекватною та агресивною поведінкою ОСОБА_22 , який був у стані алкогольного сп`яніння. На той момент обвинувачений лише захищав своє життя. Та, враховуючи повернення з зони бойових дії, де від відсутності реакції залежить його життя. В діях ОСОБА_12 , який взяв зброю одразу після агресивної поведінки та нанесення йому тілесних ушкоджень та слів «я тебе зараз вб`ю», він розцінив як загрозу своєму життю та діяв на інстинктах, захищаючи себе. Враховуючи те, що на той момент та декілька місяці потому він дійсно не пам`ятав та не розумів, як саме це сталося, моральному тиску та впевненості, що він вбив ОСОБА_12 , він майже почав вірити в це. В нього, навіть, почав розвиватися комплекс винуватості, почала пропадати жага до життя, відсутність бажання спілкуватися. Але завдяки медикаментозному лікуванню та бажанню скоріше повернутися до сім`ї та дітей, потрохи пам`ять відновило. Нажаль слідству, а особливо прокурору не цікаво було проводити об`єктивне слідство, та вони обмежились лише одним формальним допитом на 4 день після події. Все інше засновується лише на припущеннях та домислах. Коли приблизно за 2 тижні до кінця слідства він майже все відновив в пам`яті, він одразу виклав все в листі до прокуратури та поліції. Також, під час ознайомлення з матеріалами справи намагався викласти це слідчому, але реакції на це не було. Справа вигадана прокурором. Його бентежить, що за 11 місяців, які він провів в СІЗО, він спілкується з хлопцями військовослужбовцями, у кожного з них слідство здійснюється ДБР, у нього Нацполіція. Це прокурору легше впливати на них, він не знаю причин. По правильному, військові злочин повинні розслідувати ДБР. Це суттєве порушує його права. Згідно 216 КПК України, будь які докази, якими вони не були, вони не є дійсними.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_35 пояснила, що її чоловік ОСОБА_6 14 травня 2021 року уклав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 , в якій проходив військову службу на АДРЕСА_4 та на Миколаївщині.
16 грудня 2022 року їй увечері зателефонував чоловік і повідомив, що його підрозділ і він прибули на місце дислокації в Миколаївську область, сказав, що повечеряє та перетелефонує. О 21 годині 30 хвилин чоловік зателефонував їй та вони поспілкувались. Під час розмов телефоном з чоловіком раніше, останній декілька разів говорив їй, що є в його підрозділі людина, з якою він не може зжитися та з яким у нього неприязні відносини. Декілька разів, коли вона телефонувала чоловікові, він був знервований, відповів, що є «невеличкий конфлікт», завжди відповідав, що «я розберусь, все буде добре». Про смерть чоловіка дізналася 17 грудня 2022 року близько о 16 годині 30 хвилин телефоном від сестри ОСОБА_12 . Цього ж дня увечері їх з військової частини, привезли сповіщення, в якому вона прочитала, що сталося, зокрема було вказано, що ОСОБА_3 випустив 2 черги з автомата в ОСОБА_12 .
Щодо цивільного позову вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, посилаючись на глибокі моральні страждання з приводу насильницької смерті чоловіка, також указуючи, що без батька залишилась малолітня дитина. Добровільно обвинувачений ОСОБА_36 завдану їй моральну шкоду не відшкодував і не намагався відшкодувати.
Свідок ОСОБА_37 у судовому засіданні суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_3 він знайомий з часу, як почалася повномасштабна війна, оскільки разом проходили службу. Близькими друзями не були, але їм доводилося бути на одних позиціях. ОСОБА_3 мав схильність до вживання алкогольних напоїв та він знає зі слів інших військовослужбовців, що були деякі випадки, коли ОСОБА_3 «брався» за вогнепальну зброю у м.Торецьк, щоб довести свою правоту, коли його щось не влаштовувало. Вказав, що також був знайомий із ОСОБА_6 , який був дружньою людиною, ніяких сутичок з ним та іншими військовослужбовцями не мав, завжди допомагав іншим, був товариською людиною. До того моменту поки не сталося вбивство, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не дуже часто перетиналися, у кожного були свої завдання. Безпосереднім свідком вбивства він не був, оскільки перебував сам в іншій кімнаті. Приблизно о 5-6 години ранку, на годинник він не дивився, почув одну коротку і одну більш довгу автоматну чергу, після чого через 3-5 секунд зайшов у сусідню кімнату, де побачив як ОСОБА_6 вже лежав біля свого ліжка, весь закривавлений без ознак життя. Хлопці «скрутили» ОСОБА_3 та забрали в нього зброю. Зброя ОСОБА_6 була під ліжком, на скільки він пам`ятає, і залишалась там, поки не приїхала слідча група.
Свідок ОСОБА_38 у судовому засіданні показав, що біля 06 години ранку він прибув на місце розташування підрозділу, зайшов у приміщення , де у кімнаті побачив тіло ОСОБА_30 . Зі слів інших військовослужбовців знає, що ОСОБА_3 взяв автомат та почав стріляти в бік ОСОБА_12 , який встиг тільки «вскрикнути», потім військовослужбовці його роти забрали у ОСОБА_3 зброю, доповіли керівництву роти та чекали слідчу групу. Зазначив, що коли він зайшов у кімнату де відбулося вбивство, ОСОБА_3 сидів на ліжку біля входу, а труп ОСОБА_6 лежав між ліжками біля стіни на спині. ОСОБА_3 повторював «Я обід не прощаю», говорив якісь «гадкі» висловлювання, на що свідок не звертав увагу, а продовжував опитувати хлопців, задавати питання щодо обставин події. Автомат ОСОБА_6 лежав під ліжком, він просто звернув увагу, саме на цей куток, де відбулася подія. Зі слів військовослужбовців він знає, що мала місце якась суперечка між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . ОСОБА_6 був його підлеглим з весни 2021 року, він підтримував субординацію, був не конфліктною людиною, мав високу виконавчу дисципліну. Хоча були незначні випадки певних загальних порушень з боку ОСОБА_12 , але одразу на місці пояснювались його обов`язки та порядок звернень до командира, проводилися бесіди, якщо якість були питання по військовій дисципліні, за ОСОБА_12 нічого серйозного не було. 
Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні суду показав, що коли сталася подія він перебував на КП підрозділу розвідувальної роти, це було окреме місце від того місця, де сталася подія. О 6 годині ранку йому зателефонував головний сержант роти ОСОБА_40 і повідомив про подію та просив прибути. Точного часу він не пам`ятає, але приблизно о 7 годині ранку він прибув на місце, зайшов у кімнату де побачив, що ОСОБА_41 сидів на ліжку із зв`язаними руками, а труп ОСОБА_6 лежав у крові. Він поверхнево оглянув тіло і зрозумів, що там вже ніякої допомоги він йому не зможе надати. Де знаходилась зброя він не пам`ятає. На той момент, коли він прибув, ОСОБА_3 поводив себе спокійно, потім через деякий час ОСОБА_3 вивели на подвір`я, так як приїхали вищі посадові особи (начальник роти, командир бригади). І в нього запитали, для чого він це зробив. Мишко повідомив, що «обіди не прощаю». 
Свідок ОСОБА_42 у судовому засіданні показав, що він до січня 2023 року він займав посаду заступника командира батареї, щодо обставин події знає зі слів інших військовослужбовців. По військовій службі ніколи не перетинався ні з ОСОБА_3 ні з ОСОБА_6 , їх не знає. Приймав участь лише у складанні матеріалів службового розслідування. 
Свідок ОСОБА_43 у судовому засіданні показав, що він був залучений слідством в якості понятого під час огляду місця події. Пам`ятає, як приїхав біля 9 години ранку у с. Галицинове Миколаївської області. Був ангар, в якому стояла військова техніка. Після того, як почалася відеофіксація його та іншого понятого провели до місця, де було вчинено вбивство. Коли він зайшов у приміщення, то побачив тіло між двома ліжками. Також було видно автомат на ліжку і другий автомат біля ліжка, стояв і опирався на тумбочку. Також був стіл, на якому були харчі та телефон. Слідчим ОСОБА_44 йому були роз`яснені права, наданий протокол слідчої дії для ознайомлення. На місці події в кімнаті він бачив гільзи, знайшли десь біля 9, біля тіла близько 4-5 гільз.
Свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_30 знає дуже добре, оскільки з ним товаришував, постійно були разом. ОСОБА_46 знає тільки з того, що вони разом їхали в одному автомобілі 1 день в Миколаїв. Знає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до вбивства були дві конфліктні ситуації. Увечері на фермі у с. Галицинове він з іншими військовослужбовцями повечеряли, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про щось сперечались, і ще в ночі також. Він чув, як ОСОБА_3 розмовляв по телефону з особою жіночої статті, як він з розмови зрозумів, що це була його дружиною. ОСОБА_47 сказав їй, що «помститься» або вб`є, точно не пам`ятає. В кімнаті вранці після 6 години, він був очевидцем цих подій, почув коротку чергу, прокинувся та побачив, як ОСОБА_47 стояв навпроти ліжка ОСОБА_12 , а потім була довга черга. 1 черга була – 2 постріли, а наступні до 7 пострілів. ОСОБА_22 намагався встати з ліжка, постріли і у спину були, лицем донизу, йому здалось що в момент пострілів ОСОБА_22 спав. ОСОБА_47 казав, що за свої слова треба відповідати. Автомат ОСОБА_22 був під його ліжком. Потім він з ОСОБА_48 забрали автомат у Мишка (АК-7462). ОСОБА_47 нічого не пояснював. В кімнаті було 7 людей та 7 автоматів. Після всього вони зв`язали ОСОБА_46 , винесли всі автомати, крім автоматів ОСОБА_46 та ОСОБА_22 . Хвилин через 20 приїхав командир. Коли ОСОБА_22 випивав, він не був агресивним. Вранці ОСОБА_47 був в нетверезому стані.
Свідок ОСОБА_49 у судовому засіданні показав, що в грудні 2022 року він прибув в село на закинуту ферму біля м. Миколаєва, оскільки був на розвантаженні автомобілів. Він приїхав увечері, хлопці вже там були, чекали на фермі, вони всі мали відпочивати. Вже були розтоплена дровами пічка, розставлені ліжка, щоб вони могли переночувати. У приміщенні біля стіни з лівої сторони було ліжко Березніцького, далі ОСОБА_20 , біля нього ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_46 , ОСОБА_22 і біля нього його ліжко під буржуйкою Техніку ми поховали. Сіли вечеряти, компанія була велика, повечеряли, вживали алкоголь, хлопці ще залишались, а він ліг спати, оскільки був водієм і втомився. Не пам`ятає скільки було часу, але вранці він прокинувся від того, що в нього була повна голова піску від штукатурки. Прокинувся й від того, що почув постріли. Було дві черги пострілів, які були раптові. Він піднявся і побачив, що ОСОБА_3 зв`язують, а ОСОБА_6 лежить між його ліжком та своїм. Біля нього зброя не лежала. Він перевірив пульс у ОСОБА_12 та пересвідчився про його відсутність. Бачив де він лежав, над головою було 2 кулі та 1 куля збоку. Якби ліжко було вище, він лежав би як ОСОБА_31 . Коли зв`язали ОСОБА_46 , він сидів біля нього та охороняв, спитав у ОСОБА_3 , що він дітям скаже, на що отримав відповідь, що дружина знає, а діти зрозуміють. Вказав, що знає зі слів по розмовам, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 посварилися в той вечір. ОСОБА_3 їх охороняв, був черговим, топив буржуйку. З розмов зрозумів, що ОСОБА_31 ударив ОСОБА_3 , а останній сказав, що «обід не прощає», та подзвонив дружині сказав, що це зробить. Його особиста зброя розташовувалась біля ліжка з лівої сторони над головою стоячи, далі стояла зброя ОСОБА_6 , якщо брати з його сторони, то з правої сторони між їхніми ліжками біля стіни. Після події ОСОБА_3 спокійно посміхався, наче це нормально те що він скоїв. Свідок чув, як ОСОБА_3 сказав начальнику роти: «Був би автомат, ще б й тебе застрелив».
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні суду показав, що обвинувачений ОСОБА_3 був його підлеглим у 2022 році. Пам`ятає про події 17 грудня 2022 року та на той час ОСОБА_3 був на посаді радіотелефоніста, а ОСОБА_6 на посаді водія. Його повідомив орієнтовно о 6-7 годині ранку 17 грудня 2022 року ОСОБА_26 про подію та сказав, щоб терміново приїжджав у розташування підрозділу. Він прибув близько 8.00 години. Як прибув на місце, побачив зв`язаного ОСОБА_3 , потім побачив ОСОБА_6 , калюжку крові, автомат з якого здійснювався постріл. Запитав, чи хтось чіпав автомат, на що отримав відповідь, що автомат ніхто не чіпав. Зазначив, що за ОСОБА_3 був закріплений автомат Калашникова АКМС «Р3529». Він почав опитування військовослужбовців по обставинам події. Зі слів військовослужбовців дізнався, що напередодні події ОСОБА_3 та ОСОБА_6 посварилися, ОСОБА_3 розмовляв з сім`єю. На вулиці він побачив ОСОБА_46 із зав`язаними руками та біля нього був начальник розвідки. ОСОБА_3 попросив у свідка сигарету. Він чув, як на питання начальника розвідки, ОСОБА_3 повідомив, що вказаний злочин він вчинив усвідомлено. Зброю ОСОБА_3 він бачив візуально. Зі слів він знає, що ОСОБА_3 здійснив дві черги. Свідок пам`ятає, що в кімнаті зброя стояла біля стіни, це зброя ОСОБА_6 після перевірки поліцією цієї зброї він надав команду зібрати, за виключенням зброї ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . В автоматі ОСОБА_3 залишилось 21 патрон. 
Свідок ОСОБА_50 у судовому засіданні показав, що він приїхав в обід, потрібно було розставити машини, поки їх розставили, було уже десь близько 8 годин вечора, він зайшов в приміщення, сів вечеряти, випив з іншими по чарці та ліг спати. Черговими були ОСОБА_26 та ОСОБА_47 . ОСОБА_47 та ОСОБА_22 сварилися в кімнаті і в них було непорозуміння, типу мірялися силами. ОСОБА_31 побив ОСОБА_46 , бо ОСОБА_31 був фізично сильніше. Вони один одного потім побили. Він чув, як ОСОБА_31 штовхнув ОСОБА_46 , він падав. Вони вийшли в коридор. Там побились, з`ясовували відносини, чув крики, погрози. ОСОБА_31 потім зайшов зі словами «засранець і все таке», а ОСОБА_47 відповів «ти думаєш, що якщо ти фізично сильніше, тобі все зійде з рук?». ОСОБА_31 був розлючений, почав рубати дрова, матюкатися. Потім ОСОБА_31 закинув дрова в піч та ліг спати, а чергувати пішов ОСОБА_3 . Бачив, як ОСОБА_3 стояв від ОСОБА_6 у притул до ліжка, біля 20 см. Здійснив 2 черги. Перша, як він зрозумів, була для залякування, а друга була вже точно в тіло. Між чергами було до 10 секунд. Після першої черги він бачив як піднімається ОСОБА_6 та починає висловлюватися нецензурною лайкою, говорив «що за фігня?». Після того як він піднявся з ліжка одразу відбулася друга черга пострілів. Додав, що першу чергу він випустив, потім другу, потім увімкнулося світло, крик. Спочатку с просонні було не зрозуміло, потім запах гарі порохових газів. «Ірокез» підскочив та забрав зброю ОСОБА_46 , відложили її. Потім хтось сказав, щоб були обережними, щоб не було відбитків. Він одразу поклав зброю на стіл, ніхто її далі не чіпав. Потім зв`язали руки ОСОБА_51 . Він вивів всіх з кімнати в коридор. Залишались з ОСОБА_3 по черзі то Троць, то «Ірокез», то він. Зброя ОСОБА_22 була біля ліжка та біля зброї Троця. Троць лежав в кутку, там між ліжками був простір, де можна було поставили зброю. Зброя свідка була в сусідній кімнаті. Вважає, що у ОСОБА_3 не було самооборони, оскільки ОСОБА_6 лежав, всі спали. ОСОБА_3 після події був подавлений, говорив, що не міг цього залишити та за свої слова треба відповідати. Хлопці казали ОСОБА_3 , що він міг їх всіх вбити, на що він відповів, що до них претензій не має, а в нього конфлікт з ОСОБА_22 , і він за свої слова відповідає. 
Свідок ОСОБА_52 у судовому засіданні показав, що 17 грудня 2022 року його розбудили хлопці. Він прокинувся, відразу пішов до техніки, бо сказали, що у нас проблеми, вибіг, потім забіг назад. Мишко сидів на ліжку із зав`язаними руками, ОСОБА_22 лежав між своїм ліжком та ліжком Троця вже не живий. Що відбулося вночі – не знає. Хлопці приїхали, повинні були чергувати на цьому об`єкті – це він, ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_18 . Вони готували місце для хлопців, які повинні були приїхати. Пострілів, не чув. Його розбудив ОСОБА_20 . Він підійшов до кімнати, побачив, що на ліжку зліва сидів ОСОБА_47 із замотаними скотчем руками, ззаду стояли хлопці і чітко з дверей було видно, що між ліжками лежало тіло ОСОБА_53 . Пам`ятає, що коли приїхала поліції, він побачив, що автомат ОСОБА_22 був придавлений ліжком, стояв в кутку. Після того як пройшла ця подія, ОСОБА_47 був спокійний «з ухмилкою». 
Свідок ОСОБА_54 у судовому засіданні показав, що очевидцем подій він не був, оскільки спав. Прокинувся від пострілів, яких було біля 5 з інтервалом один за одним. Після пострілів ОСОБА_3 нікуди не пішов, у нього відібрали автомат, то саме він не бачив. Потім ОСОБА_3 зв`язали, ОСОБА_22 лежав на підлозі мертвий у крові. Автомат ОСОБА_22 був під ліжком. Напередодні події, ввечері він та інші військовослужбовці вживали алкогольні напої. Чи вживав алкоголь ОСОБА_22 він не бачив, ОСОБА_31 по життю був спортсменом. Після того, як усі прокинулись, ОСОБА_47 був зв`язаний, зброя залишалась на свої місцях, її ніхто не чіпав поки не приїхали командири. Потім зброю забрали. Поліція приїхала трохи пізніше, коли зброю забрали.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні умисного вбивства, його винуватість у вчиненому підтверджується показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими та речовими доказами у їх сукупності.
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №12022150000000322 від 17 грудня 2022 року, згідно з якими внесено відомості про те, що військовослужбовець ОСОБА_3 із застосуванням вогнепальної зброї – автомату Калашникова, спричинив вогнепальне поранення військовослужбовцю ОСОБА_6 , від якого він помер (том 4 аркуш судового провадження 1).
Даними протоколу огляду місця події від 17 грудня 2022 року з додатком до нього та відеозаписом його проведення, згідно з яким 17 грудня 2022 року проведено огляд території колишньої свиноферми та одноповерхової будівлі, розташованої поза населеним пунктом с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області, під час якого виявлено труп ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями у вигляді вогнепальних поранень в область грудної клітини, лівого плеча та лобної ділянки голови, вилучено предмети та речі, які на собі зберегли сліди вчиненого кримінального правопорушення (том 4 аркуші судового провадження 12-48).
Даними протоколу огляду трупу та таблицею зображень до нього від 19 грудня 2022 року, згідно якого оглянуто труп ОСОБА_6 та під час огляду на тілі виявлено вогнепальні поранення: в лівій скроневій області, в області нижньої щелепи, на зовнішній поверхні правого передпліччя, на задній поверхні грудної клітини справа на рівні 7 ребра, на задній поверхні грудної клітини зліва на рівні 4 ребра, на передній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні грудної клітини (том 4 аркуші судового провадження 128-137).
Висновком експерта від 25 січня 2023 року №4969, згідно якого смерть ОСОБА_6 настала внаслідок множинних вогнепальних кульових наскрізних, сліпих та дотичних кульових поранень голови, грудної клітини та верхніх кінцівок з пошкодженням органів грудної порожнини (серця та легень), які супроводжувались поширеною внутрішньою та зовнішньою кровотечею, а також переломами ребер, грудини і хребців з пошкодженням спинного мозку. Під час отримання тілесних ушкоджень, взаєморозташування потерпілого та нападника могло змінюватися, таким чином, що потерпілий міг бути звернений як обличчям так і спиною до нападника і міг бути як у вертикальному так і горизонтальному положенні. Враховуючи наявність кіптяви в проекції рани №8 може свідчити про те, що постріл (постріли) могли бути здійснені впритул, або близькій к притулу відстані (том 4 аркуші судового провадження 119-127).
Даними протоколу огляду предмету від 20 грудня 2022 року, відповідно до якого було оглянуто шолом кевларовий 1 М з вм`ятиною та наскрізним отвором, кавер на шолом, на якому міститься отвір, два металеві фрагменти оболонки від кулі та сердечника кулі (том 4 аркуші судового провадження 139-147).
Даними протоколу огляду предмету від 13 січня 2023 року, відповідно до якого було оглянуто мобільним телефоном «Redmi», з кульовим ушкодженняміз нашаруванням речовини бурого кольору (том 5 аркуші судового провадження 67-70).
Фотокопією книги видачі зброї та боєприпасів розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , згідно якої обвинувачений ОСОБА_3 30 листопада 2022 року одержав зброю та боєприпаси, в тому числі, 7,62 – мм модернізований автомат Калашникова АКМС «Р3529» та 120 набоїв калібру 7,62 мм до нього (том 5 аркуші судового провадження 72-74).
Висновком балістичної експертизи від 26 січня 2023 року №СЕ-19/115-22/11535-БЛ, згідно якого надані на дослідження 9 гільз є стріляними гільзами патронів зразку 1943 року з 7,62 – мм модернізованого автомата Калашникова АКМС «Р3529» 1963 року виготовлення (том 4 аркуші судового провадження 205-212).
Висновком молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2023 року №СЕ-19/115-22/11236-БД, з таблицями до нього, згідно якого встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_3 (том 4 аркуші судового провадження 228-235).
Висновком вибухово-технічної експертизи від 02 березня 2023 року №СЕ-19/115-23/2094-ФХВР з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого на поверхні фрагменту кофти, вилученої з одягу на тілі ОСОБА_6 , виявлено сліди дефеніламіну та нітрит-іонів, сукупність компонентів яких, є характерним для продуктів згорання нітроцелюлозного (бездимного) пороху (том 5 аркуші судового провадження 6-10).
Висновком судово-імунологічної експертизи від 17 лютого 2022 року №80-і з таблицею до нього, згідно якого кров ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, на фрагменті знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої, виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО, та не виключається її походження від ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (том 5 аркуші судового провадження 15-18).
Висновком судово-імунологічної експертизи від 14 лютого 2022 року №56-і з таблицею до нього, згідно якого кров ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО (том 5 аркуші судового провадження 23-25).
Висновком судово-імунологічної експертизи від 08 лютого 2022 року №78-і з таблицею до нього, згідно якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО (том 5 аркуші судового провадження 36-38).
Висновком судової експертизи зброї від 24 січня 2023 року №КСЕ-19/115-22/11251-БЛ, згідно якої, вилучений в ході огляду місця події автомат є вогнепальною зброєю – 7,62 – мм модернізованим автоматом Калашникова АКМС «Р3529», який є справним та придатним до стрільби (том 5 аркуші судового провадження 122-126).
Висновком балістичної експертизи від 31 січня 2023 року №СЕ-19/115-23/572-БЛ, згідно якого куля, яка вилучена в ході огляду трупу із тіла ОСОБА_6 виготовлена промисловим способом та вистріляна з 7,62 – мм модернізованого автомата Калашникова АКМС «Р3529» (том 5 аркуші судового провадження 132-137).
Висновком балістичної експертизи від 02 лютого 2023 року №СЕ-19/115-23/367-БЛ, згідно якого куля і фрагмент оболонки кулі, які вилучені під час огляду місця події виготовлені промисловим способом та вистріляні з 7,62 – мм модернізованого автомата Калашникова АКМС «Р3529» (том 5 аркуші судового провадження 143-155).
Висновком судово-психіатричного експерта від 14 квітня 2023 року №72, відповідно до якого ОСОБА_3 за своїм психічним станом у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави виникнення стану сильного душевного хвилювання, або в іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість та поведінку не перебував, однак перебував у стані емоційного збудження, який не справив суттєвого впливу на його свідомість та поведінку (том 5 аркуші судового провадження 184-196).
Винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині також підтверджується речовими доказами, зокрема, 7,62 мм модернізованим автоматом Калашникова (АКМС) №Р3529; деформованою кулею, 3 вистріляними кулями, 5 осердь, 4 фрагментами оболонки кулі, металевим фрагментом, 16 патронами, 11 гільзами; мобільним телефоном «Redmi», з кульовим ушкодженням; змивом РБК, фрагментом ковдри з ліжка №6, вирізом з куртки трупа; шолом кевларовий 1 М, кавер камуфльований та ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва 19 грудня 2022 року та 26 грудня 2022 року про їх арешт (том 4 аркуші судового провадження 110-113, 114, 115, 116-118, 148-150, 151-153). 
Під час судового розгляду обвинувачений та його захисник – адвокат ОСОБА_5 вказували на наявність в діях ОСОБА_3 необхідної оборони, що виключає кримінальну відповідальність.
Зазначена позиція судом відхиляється, оскільки досліджені під час судового розгляду докази не свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 діяв у стані необхідної оборони з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 36 КК України право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Частиною третьою статті 36 КК України визначено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.
При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 20 травня 2020 року по справі 524/1096/18, провадження № 51-113км20 до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
З фототаблиці до протоколу огляду місця події від 17 грудня 2022 року (фото №7 Вузловафотозйомка зброї відносно місця події), а також дослідженого в судовому засіданні відеозапису слідчої дії вбачається, що біля стіни розташовані ліжка, між крайнім ліжком (ліжко №7) та ліжком №6 знаходиться труп в лежачому положенні на животі обличчям донизу, біля стіни кожного ліжка (№6 та №7) знаходиться автомат, який стволом зі ствольною коробкою розташований уверх.
Як установлено в судовому засіданні, ліжко №6 належало ОСОБА_6 .
Аналіз показань свідків, допитаних у судовому засіданні та дані протоколу огляду місця події, розташування тіла ОСОБА_6 , знаходження біля ліжка ОСОБА_6 його зброї у стоячому положенні стволом уверх, а не в його руках, чи безпосередньо біля нього, у сукупності з показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 дає підстави дійти висновку про відсутність з боку ОСОБА_6 прижиттєвих активних протиправних посягань відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
Указане виключає ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 діяв у стані необхідної оборони.
Також, є неприйнятними доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про відсутність у нього умислу на позбавлення життя ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №221/6129/17, провадження №51-1180 км19) вказував, що стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
Як у становлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 як військовослужбовець, що має статус учасника бойових дій, мав достатні навички стрільби та поводження з автоматичною бойовою зброєю, зокрема, з автоматом Калашникова, тому достеменно знав і не міг не передбачати, до яких тяжких наслідків призведе застосування вказаної зброї, що направлена стволом зі ствольною коробкою на ОСОБА_6 та здійснення автоматичною вогню короткими чергами, в умовах кімнати, і те, що вогнепальна зброя, направлена на потерпілого, обов`язково його вразить.
Крім того, надаючи показання у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він спочатку зняв автомат із запобіжника, поставив його в режим автоматичного вогню, потім зробив постріли.
На думку суду, обвинувачений ОСОБА_3 цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілів із вогнепальної зброї.
Версія обвинуваченого ОСОБА_3 , що здійснений ним перший постріл був попереджувальним є хибною, оскільки цей постріл був не одиничний та другий постріл пролунав одразу ж після першого. 
Сукупність всіх обставин вчиненого протиправного діяння, зокрема, місце вчення злочину, тактико-технічні характеристики автомата Калашникова, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_3 , його поведінка до, під час та після вчинення злочину, кількість пострілів, локалізація і тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, та механізм їх спричинення, свідчать про спрямованість дій обвинуваченого саме на досягнення бажаного результату – смерті ОСОБА_6 . 
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажав настання таких наслідків, тобто діяв з прямим умислом, направленим на позбавлення життя ОСОБА_6 .
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вказував, що досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженні здійснювалось неналежним органом.
Зокрема, зазначав, що у цьому кримінальному провадженні належним органом досудового розслідування мало бути Державне бюро розслідувань, оскільки військові злочини розслідуються саме цим органом, а не органами Національної поліції.
З указаним твердженням обвинуваченого ОСОБА_3 суд погодитись не може та вважає, що правила підслідності у вказаному кримінальному провадженні не були порушені, а досудове розслідування здійснено належним органом.
Так, відповідно до частини першої статті 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України (пункт 3 частини четвертої статті 216 КПК України).
За правилами, визначеним в частині першій статті 401 КК України військовими кримінальними правопорушеннями визнаються передбачені розділом XIX кримінальні правопорушення проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів.
При цьому, злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , що передбачений частиною першою статті 115 КК України, є кримінальним правопорушенням проти життя та здоров`я особи, який за своєю конструкцією не є військовим кримінальним правопорушенням у розумінні приписів статті 401 КК України.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд уважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю і кваліфікує його дії за частиною першою статті 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Суд розцінює невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 та його версію щодо стану необхідної оборони, як намагання уникнути від покарання за вчинений ним злочин.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини першої та другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі статтею 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Виходячи з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17 жовтня 2019 року по справі №205/7091/16-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2020 року по справі №156/549/18 дійшов висновку, що виходячи з мети покарання, що визначена у статті 50 КК України, та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_55 має незняту та непогашену судимість.
Згідно із відомостями, що містяться у висновку судово-психіатричного експерта від 14 квітня 2023 року №72, за даними лікарняних закладів, обвинувачений ОСОБА_55 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря-психіатра за місцем реєстрації не перебуває, психіатричну стаціонарну медичну допомогу не отримував, однак з 19 грудня 2022 року перебуває на обліку лікаря-психіатра Миколаївської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України.
Як установлено судом, обвинувачений ОСОБА_3 не потребує застосуванню примусових заходів медичного характеру (висновок судово-психіатричного експерта від 14 квітня 2023 року №72) (том 5 аркуші судового провадження 184-196).
Зі змісту службової характеристики військової частини НОМЕР_1 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 як військовослужбовець характеризується посередньо, до виконання обов`язків військової служби ставиться неналежним чином, службові стосунки з військовослужбовцями та начальниками будує не правильно, на критику та зауваження реагує не вірно, іноді навіть імпульсивно, не здатний оцінювати свою діяльність (том 5 аркуш судового провадження 110).
Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі, оскільки судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, ураховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, характер інкримінованих і доведених протиправних дій обвинуваченого та їх небезпечність, а також дані про його особу, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, пов`язаним з реальним позбавленням волі в межах санкції частини першої статті 115 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також буде відповідати меті покарання.
Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 грудня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_3 затриманий 17 грудня 2022 року о 10 годині 50 хвилин (том 5 аркуші судового провадження 197-199).
В подальшому, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2022 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою т.5 а.с.211-214), який неодноразово продовжено ухвалами Жовтневого районного суду Миколаївської області, в тому числі, від 24 грудня 2024 року строком на 60 днів до 21 лютого 2025 року.
Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 17 грудня 2022 року по 21 лютого 2025 року включно.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, ОСОБА_56 визнаний винуватим за частиною першою статті 263 та частиною четвертою статті 296 КК України та йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Указаний вирок набрав законної сили 10 липня 2024 року та згідно розпорядження від 13 вересня 2024 року звернутий до виконання.
Згідно даних ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» засудженому визначено виправну колонію для відбуття покарання за зазначеним вище вироком суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2025 року обвинуваченого ОСОБА_3 тимчасово залишено в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» на період розгляду цього кримінального провадження, але не більше строку покарання, визначеному йому вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року. 
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження, починаючи з 22 лютого 2025 року не застосований захід забезпечення кримінального провадження, зокрема, не застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням попереднього вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, що фактично відбуває покарання за цим вироком з 22 лютого 2025 року.
Отже, обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно зарахувати у строк покарання за цим вироком відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року з 22 лютого 2025 року.
На підставі частини першої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як установлено вище, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, ОСОБА_3 засуджений за частиною першою статті 263 та частиною четвертою статті 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
З урахуванням встановлених судом під час розгляду справи обставин, мети покарання, характеру вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 дій, їх небезпечності, даним про особу ОСОБА_3 , суд, керуючись частиною першою статті 71 КК України, вважає за можливе до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року. 
Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
В межах даного кримінального провадження проведено низку судових експертиз та витрати на залучення експертів, які документально підтверджені, становлять 21 433, 68 грн. 
Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.
Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (частина п`ята статті 128 КПК України).
Згідно з положенням статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини 4 та 5 зазначеної статі, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Оскільки винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною, смерть ОСОБА_6 настала від протиправних дій обвинуваченого та знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з його діями та наслідками, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, рівня отриманих моральних страждань потерпілою, суд уважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн. 
Керуючись статтями 366-368, 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
На підставі статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років. 
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та зарахувати у строк покарання:
на підставі частини п`ятої статті 72 КК України з розрахунку день за день час попереднього ув`язнення з 17 грудня 2022 року по 21 лютого 2025 року включно;
відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року з 22 лютого 2025 року по день набрання цим вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_57 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_57 1 000 000 (один мільйон) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 21 433 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять три) гривень 68 копійок. 
Речові докази, що зберігаються в камері зберігання речових доказів (квитанції №152, №153, №154, №155, №161) (том 4 аркуші судового провадження 114, 115, 150, том 5 аркуші судового провадження 173, 179, 180):
– мобільний телефон марки «Redmi», 7,62-мм автомат Калашникова «АКМС», виробництва 1964 року Іжевського машинобудівного заводу із серійним номером – №Р35291964 та магазином – повернути власникам;
– 1 деформована куля з-під ліжка, 5 залишків (фрагментів) куль з підлоги, 5 залишків (фрагментів) куль з отворів у стіні, що являє собою 3 вистріляні кулі, 5 осердь, 4 фрагменти оболонки кулі, металевий фрагмент, 16 патронів, 11 гільз, мобільний телефон з кульовим ушкодженням, змив РБК, фрагмент ковдри з ліжка №6, виріз з куртки трупа з ушкодженнями, шолом кевларовий 1 М, кавер камуфльований – знищити;
– особисті речі загиблого ОСОБА_6 (ніж, запальничка, ключі) та документи на його ім`я, брюки військового зразка з шкіряним ременем чорного кольору, футболку військового зразка зеленого кольору, куртку флісову зеленого кольору, кофту з довгим рукавом чорно-синього кольору – передати спадкоємцям ОСОБА_6 , а за не витребуванням – знищити.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2022 року у виді арешту майна, вилученого під час проведення особистого обшуку затриманого та огляду місця події 17 грудня 2022 року неподалік АДРЕСА_3 а саме: мобільний телефон Redmi з нашаруванням речовини бурого кольору, який було поміщено до сейф-пакету №SUD02002610; автомат «АКМС» із серійний номер - № НОМЕР_4 та магазином, який після вилучення було поміщено у полімерний пакет, горловину якого було опломбовано пломбою №ХТН А471841; патрон з патронника автомата «АКМС» із серійний номер - №Р35291964, поміщено до сейф-пакету №PSP 1474634; патрони в кількості 20 шт., якими було споряджено магазин, вилучено та поміщено до сейф-пакету № PSP1474633; фрагмент ковдри з ліжка №6 з нашаруванням РБК, що поміщено до паперового конверту; виріз з куртки трупу з ушкодженням, що поміщено до паперового конверту; 2 гільзи, вилучені з полу біля пічки, що поміщено до паперового конверту; гільзу, вилучену з чобота, що поміщено до паперового конверту; 2 гільзи з полу та з-під ліжка №7 , що поміщено до паперового конверту; 4 гільзи з ліжка №7, що поміщено до паперового конверту; 1 куля з-під ліжка, що поміщено до паперового конверту; 5 залишків куль з підлоги, що поміщено до паперового конверту; 5 залишків куль з отворів у спині, що поміщено до паперового конверту; змив РБК з підлоги, що поміщено до паперового конверту; телефон мобільний з кульовим ушкодженням, що поміщено до паперового конверту та сейф-пакету №№SUD2001841; особисті речі загиблого (ніж, запальничка, ключі), що поміщено до паперового конверту; документи на ім`я ОСОБА_6 , поміщено до сейф-пакетів № WAR 0002508 та № WAR 0002509; брюки військового зразка з шкіряним ременем чорного кольору, які упаковано до сейф-пакету №WAR1651394; футболку військового зразку зеленого кольору, яку упаковано в сейф-пакет №WAR1651393.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 грудня 2022 року у виді арешту майна, яке добровільно видане 20 грудня 2022 року свідком ОСОБА_7 , а саме: шолом кевларовий 1 М та кавер камуфльований.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Потерпілій надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ       ОСОБА_58