ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/266/26 Справа № 185/13993/23 	  	Головуючий у першій інстанції:  Перекопський М. М. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Агєєва О.В.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Перекопського М.М. від 10 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради, треті особи - Перша павлоградська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив №12 «Ювілейний», про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на квартиру,– 

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його мати – ОСОБА_2 мала у приватній власності квартиру АДРЕСА_1 , де і проживала. У зв`язку з поганим станом здоров`я мати позивача постійно проживала разом з ним у вищезазначеній квартирі з 2007 року, а у 2010 році ОСОБА_2 померла. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини та пропуском строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачу необхідно для реалізації права на спадщину, що відкрилась після його матері. Тому позивач просив встановити факт постійного проживання разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою по АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Павлограді Дніпропетровської області померла мати позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження та свідоцтва смерть (а.с. 6, 9). 
Згідно копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №1430634 від 09.03.2003, виданого КП "Павлоградське міжміське БТІ", ОСОБА_2 за життя на праві власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., житловою - 41,9 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.09.2003 року Виконкомом Павлоградської міської ради згідно рішення №598 від 03.09.2003 (а.с. 10, 11). 
Вищевказану квартиру ОСОБА_2 було видано на підставі ордеру від 25.10.1978 року №881 серії Г II-78, виданого Виконавчим комітетом Міської Ради депутатів трудящих міста Павлограда, згідно рішення №881 від 20.10.1978 (а.с. 117-118). 
З копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 , виданого Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.01.2006, вбачається, що його місце проживання зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 з вересня 2003 року (а.с. 7-8). 
Відповідно до повної копії спадкової справи №721/2023, заведеної Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише позивач 19 вересня 2023 року (а.с. 38). 
Згідно копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73996573 від 19.09.2023, ОСОБА_2 за життя заповіту не складала (а.с. 42-43). 
Відділ реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Павлоградської міської ради у своєму листі від 22.09.2023 №602/р надав інформацію, що відомості щодо реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю громадянки ОСОБА_2 , відсутні (а.с. 45). 
Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 вересня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини за законом була подана несвоєчасно, а також відсутність доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 47). 
У судовому засіданні позивач зазначив, що ОСОБА_2 хоча і була власницею квартири, але була зареєстрована в російській федерації, а тут проживала без реєстрації.
Позивачем надано копію акта, виданого головою житлово-будівельного кооперативу «Ювілейний», в якому зазначено, що « ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_2 з 2007 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі свідчень мешканців будинку: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » (а.с. 14). 
Згідно довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Ювілейний» 14.10.2024, ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_2 з 1993 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Довідка складена на підставі свідчень сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 116). 
У судовому засіданні апеляційного суду 05 лютого 2026 року у якості свідка було допитано ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою по АДРЕСА_3 з грудня 2008 року, та повідомила суду що є головою Житлово-будівельного кооперативу №12 «Ювілейний» з 2023 року і по цей час. Фактично проживає за вказаною адресою з 2005 року. Зазначила, що позивач постійно проживав разом зі своєю матір`ю у квартирі АДРЕСА_1 . Іноді в квартирі також проживала співмешканка (дружина) позивача. ОСОБА_1 організовував поховання матері  ОСОБА_2 , яка померла саме у м.Павлограді Дніпропетровської області. 
Згідно змісту позовної заяви, встановлення факту проживання однією сім`єю позивачу необхідне, щоб реалізувати право на спадкування після своєї матері. 
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. 
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №343/481/22). 
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. 
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року в справі №222/1109/17. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Частиною третьою статті 1268 ЦК України установлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
За змістом частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). 
Як установлено судом, матері позивача -  ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . 
Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_1 зі своєю матір”ю ОСОБА_2 , на час її смерті, у належній ОСОБА_2 вищевказаній квартирі, що підтверджується актом, затвердженим головою житлово-будівельного кооперативу «Ювілейний» (а.с. 14), довідкою житлово-будівельного кооперативу «Ювілейний» 14.10.2024, складеною на підставі свідчень сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 116), показаннями свідка ОСОБА_4 , а листом Відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 22.09.2023 №602/р, відповідно до якого відомості щодо реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_2 відсутні (а.с. 45), а також свідоцтвом про смерть спадкодавця серії НОМЕР_2 від 26.03.2010, в якому місцем смерті ОСОБА_2 вказано місто Павлоград Дніпропетровської області (а.с. 9). 
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19). 
Відповідачем не доведене твердження про непроживання спадкодавця ОСОБА_2 до часу її смерті в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 , зокрема, наявності у власності, оренді, користуванні ОСОБА_2 іншого житлового приміщення, тощо, суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань.
Твердження представника Павлоградської міської ради у судовому засіданні про наявність сумнівів щодо спільного проживання матері ОСОБА_2 та сина ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю в останнього власної сім`ї, - є безпідставними, не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду.
Суд приймає до уваги доводи позивача та покази свідка, що він, позивач, опікувався матір”ю перед її смертю, постійно проживав з нею у вищевказаній трикімнатній квартирі. 
Також установлено, що місце проживання позивача у встановленому Законом порядку зареєстроване у квартирі матері - по АДРЕСА_2 з вересня 2003 року (а.с. 7-8) по цей час, тому в цій частині не потребує додаткового доказування. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність позивачем факту його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою по АДРЕСА_2 та наявність підстав для встановлення цього факту в судовому порядку, який свідчить про прийняття спадщини, на підставі ч. 3 статті 1268 ЦК України. 
Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 вересня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини за законом була подана несвоєчасно, а також відсутність доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 47). 
Встановивши, що ОСОБА_2 за життя на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 ; встановивши факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; ОСОБА_1 , згідно повної копії спадкової справи, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після своєї матері; ураховуючи, що нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, - наявні підстави також для визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, не надав належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на квартиру – задовольнити. 
Встановити факт постійного проживання  ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою по АДРЕСА_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року. 

Головуючий Т.П. Красвітна
Судді В.С. Городнича          О.В. Агєєв