ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3592/25  Номер провадження 22-ц/814/913/26	Головуючий у 1-й інстанції Мирошникова О. Ш.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року, постановлене суддею Мирошниковою О.Ш. (повний текст складено 25 вересня 2025 року), 
у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,
в с т а н о в и в:
21.07.2025 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 07.07.2025 йому зателефонували з номеру телефону НОМЕР_1 та повідомили про прийняття замовлення на телефон Samsung Galaxy S25 Vetra. Це замовлення він зробив на сайті інтернет-магазину, акцентувавши увагу продавця, що указаний смартфон має бути виключно корейського виробника.
14.07.2025 у відділенні «Нова Пошта», що розташоване за адресою: м.Лубни, вул.Садова,3, позивач отримав замовлення, але перевіривши працездатність телефону, через велику чергу не встиг перевірити усе інше. Після чого сплатив вартість товару 8751,76 грн та забрав його.
У подальшому позивач звернувся до спеціалістів у сервісний центр Vodafone у м.Лубни, де було установлено, що придбаний ним телефон є підробленим.
15.07.2025 позивач звернувся у правоохоронні органи, де йому не змогли допомоги. У той час номер телефону продавця, ФО-П ОСОБА_1 , постійно був зайнятий. 
При повному огляді придбаного телефону позивачем установлено його низьку якість, а також, що його виробником є В`єтнам, а з`єднувальний шнур - мексиканський. Крім того, були відсутніми технічний паспорт, гарантійний талон та відривні талони, у яких повинні бути вказані відомості про виробника, серійний номер, дату продажу, місце печатки продавця.
16.07.2025 він, позивач, вкотре зателефонував за номером телефону НОМЕР_1 , де йому повідомили, що не знають хто така ОСОБА_1 .
Із підстав викладеного, просить захистити порушене право та стягнути із ФО-П ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду в розмірі 17503,52 грн, а також моральну шкоду, яка склала 8751,76 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди наголошує, що є людиною похилого віку та отримує мінімальну пенсію, яка становить 3600,00 грн на місяць. Він тривалий час накопичував кошти для придбання якісного мобільного телефону виключно корейського виробника.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.09.2025 позов задоволено частково; стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 8300,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що сторони спору розірвали договір роздрібної купівлі-продажу смартфону в порядку, встановленому статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому відповідач в ході судового розгляду справи повернув позивачу кошти, сплачені ним за придбання смартфону, що виключає підстави для стягнення майнової шкоди.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, міськрайонний суд виходив із того, що позивач зазнав душевних страждань, оскільки з моменту розірвання договору роздрібної купівлі-продажу хвилювався, що відповідач не поверне сплачені ним за смартфон гроші, а також був змушений прикладати додаткових зусиль для повернення сплачених грошей. Обставини викладеного суд першої інстанції визнав обґрунтованою підставою для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 8300,00 грн, що дорівнює ціні, сплаченої позивачем за придбання мобільного телефону.
Відповідач оскаржив рішення міськрайонного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Посилаючись на положення статті 23 ЦК України доводить, що ФО-П ОСОБА_1 діяла доброчесно та добровільно повернула позивачу 08.08.2025 сплачені ним кошти за придбання мобільного телефону. При цьому позивач у письмовому вигляді не звертався до неї з претензіями щодо якості чи автентичності товару, а відповідач не відмовляла йому у прийнятті товару.
Просить врахувати відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач зазнав моральних страждань, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та шкодою. Натомість, життєві обставини позивача, як самотньої людини похилого віку із низьким рівнем доходу, жодним чином не пов`язані з діями відповідача та не підтверджують факт моральних страждань саме через придбання телефону.
Зазначає, що покупка мала місце 14.07.2025, тоді як датою повернення коштів є 08.08.2025, коли було вчинено переказ. Проте обставини викладеного не свідчать про протиправність дій відповідача, оскільки позивач не звертався до нього з вимогою чи претензією щодо повернення коштів. Відповідно, відлік будь-яких строків до моменту фактичного звернення покупця вважає юридично безпідставним. Зокрема, в контексті того, що позивач не повернув продавцю телефон та продовжує його використовувати.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.10.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 29.10.2025.
Відомості про фактичне отримання позивачем копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відсутні, а тому апеляційний суд приймає до уваги відзив позивача, який надійшов до апеляційного суду 19.02.2026.
Із підстав, раніше детально викладених ним у позовній заяві, просить рішення міськрайонного суду в частині, яка оскаржується, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наголошує, що рішення суду у повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, оскільки судом установлено: безумовну протиправність дій відповідача; доведено факт і розмір шкоди; встановлено причинно-наслідковий зв`язок між спричиненою позивачу шкодою та протиправними діями відповідача. Таким чином, міськрайонний суд ґрунтувався на доведених фактах і доказах. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.07.2025 ОСОБА_2 придбав у ФО-П ОСОБА_1 смартфон Samsung Galaxy S25 Ultra вартістю 8300,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №4053790539 від 14.07.2025 та чеком переказу коштів від 14.07.2025./а.с.2-5/.
Позивач ОСОБА_2 отримав смартфон Samsung Galaxy S25 Ultra та сплатив за нього ціну у відділенні № 2 «Нова пошта» по АДРЕСА_1 ./а.с.2/.
Згідно з чеком та квитанцією до платіжної інструкції від 08.08.2025 АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 переказала кошти ОСОБА_2 у сумі 8608,00 грн, призначення переказу: переказ коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 повернення коштів за мобільний телефон Samsung НОМЕР_3 , звернення ОСОБА_2 до ФО-П ОСОБА_1 /а.с.43/.
19.08.2025 АТ «Укрпошта» повідомило, що з відділення поштового зв`язку 50053 відправник ОСОБА_1 направила, а ОСОБА_2 особисто отримав 09.08.2025 у відділенні поштового зв`язку 37502 поштовий переказ №2845545802 від 08.08.2025 на суму 8608,00 грн./а.с.44/.
21.08.2025 ФО-П ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 вимогу про повернення товару у зв`язку з поверненням коштів та розірванням договору купівлі-продажу, в якій вимагала у триденний строк з моменту отримання цієї вимоги ОСОБА_2 повернути товар - телефон Samsung Galaxy S25 Ultra у належному стані та повній комплектації шляхом відправлення через компанію «Нова пошта» на зазначені реквізити. Цю вимогу ОСОБА_2 отримав 23.08.2025./а.с.45-50, 51/.
У суді першої інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який суду показав, що працює експертом з продажу та обслуговування телефонів та аксесуарів у магазині «Водафон» у місті Лубни. Влітку 2025 року до магазину звернувся ОСОБА_2 з проханням налаштувати свій телефон Samsung Galaxy S25 Ultra. Свідок підтвердив, що телефон не відповідає оригінальному через такі розбіжності: задня кришка телефону була пластиковою, а має бути металева; невідповідність яскравості екрану, камери телефону характеристикам виробника; різна упаковка та комплектність телефону - в оригінального телефона інша коробка, наявний гарантійний талон, опис гарантії, коротка інструкція, якісний кабель, в телефоні позивача цього не було. При перевірці на сайті виробника номерів IMEI цього телефону виявилося, що він неіснуючий, тобто такий, що не випускався компанією Samsung. Свідок повідомив, що ціна оригінального телефону Samsung Galaxy S25 Ultra в магазині, де він працює, становить 68799,00 грн, тому неможливо придбати такий телефон навіть за акційною ціною у 8000,00 грн. Оригінальні телефони Samsung в Україні можна придбати лише у офіційних представників цієї компанії, якими є такі торгові мережі як «Розетка», «Водофон», «Алло».
При постановленні рішення в оскаржуваній частині, міськрайонний суд виходив із того, що позивач зазнав душевних страждань, оскільки з моменту розірвання договору роздрібної купівлі-продажу хвилювався, що відповідач не поверне сплачені ним за смартфон гроші, які для нього є значними, враховуючи розмір його пенсії.
Також судом ураховано, що позивач є людиною похилого віку та змушений був прикладати додаткових зусиль для повернення сплачених грошей, телефонував відповідачеві та до платіжного сервісу Нової пошти, звертався до поліції, до магазинів та майстрів, які продають та ремонтують телефони. Натомість відповідач повернула гроші позивачу після його звернення до суду за захистом своїх прав через 26 днів після їх сплати.
Із підстав викладеного міськрайонний суд дійшов висновку, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за душевні страждання позивача є 8300,00 грн, що дорівнює ціні, сплаченої позивачем відповідачу за смартфон, у решті вимог у сумі 17956,28 грн (26256,28 грн - 8300,00 грн) суд першої інстанції відмовив за безпідставності.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині не погоджується з огляду на наступне. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України та ЦК України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
На підставі Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №8-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним.
При зверненні в суд із позовом позивач, реалізуючи право на судовий захист, просить суд захистити порушене право, стягнувши із відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену порушенням права споживачів. 
Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору, як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст.16, 23 ЦК України та ст.ст.4, 22 Закону «Про захист прав споживачів», навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час зазначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц, сформульовано висновок, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20).
Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованій у справі №197/1330/14-ц від 20.01.2021, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №477/874/19).
Під час визначення компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і під час її визначення враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20).
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
При постановленні рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції наведені норми права неправильно застосував, залишивши поза увагою відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки відповідача, факту спричинення позивачу моральної шкоди та перебування їх у причинно-наслідковому зв`язку.
Так, у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивач у поза судовому порядку звертався до відповідача із претензією щодо якості товару та вимогою повернути сплачені за товар кошти, у задоволенні яких споживачу було відмовлено. Натомість, відповідач після отримання позовної заяви та ухвали про відкриття провадження від 01.08.2025 у стислі строки (08.08.2025) виконав вимоги п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та повернув позивачу сплачені за товар грошові кошти. 
Отже, відповідач не утримався від виконання покладеного на нього указаним Законом обов`язку. Тоді як для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Аналогічний правовий підхід застосовано в постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №813/4640/17, від 17.04.2019 у справі №342/158/17, від 18.02.2021 у справі №160/6885/19, від 16.11.2022 у справі №280/3841/21, від 24.01.2023 у справі №420/7138/19.
Крім того, слушними є доводи апеляційної скарги, що життєві обставини позивача, як самотньої людини похилого віку із низьким рівнем доходу, не пов`язані з діями відповідача та не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі спричиненою йому шкодою пов`язаною із придбанням телефону незадовільної якості. Тоді як стягнення моральної шкоди має на меті справедливу сатисфакцію (компенсацію) за душевні страждання, які в цій справі не підтверджені належними доказами.
Доводів на спростування викладеного позивачем не наведено, а наданий ним відзив за своїм змістом є ідентичними позову та обмежуються загальним цитуванням норм матеріального права та довільного трактування фактичних обставин цієї справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення міськрайонного суду в частині стягнення моральної шкоди - скасуванню, із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині рішення міськрайонного суду апеляційним судом не переглядалося. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України понесені ФО-П ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 817,00 грн слід компенсувати за рахунок держави. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року в частині стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, а також в частині розподілу судових витрат - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог.
У іншій частині рішення залишити без змін. 
Компенсувати за рахунок держави витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, понесені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у розмірі 1 817,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя         Л.І. Пилипчук

Судді           А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця