ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 448/527/24
провадження № 61-10472св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області 
від 29 листопада 2024 року під головуванням судді Гіряк С. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 11 липня 2025 року у складі колегії суддів: 
Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,1307 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030, який укладений 06 грудня 2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р. С. та зареєстрований у реєстрі за № 4518;
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 грудня 2023 року індексний номер: 70565467, приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р. С. на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4622484400:05:000:0030, площею 1,1307 га та скасувати номер запису відомостей про речове право 52828211.
2. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 30 жовтня 
2023 року Мостиський районний суд Львівської області ухвалив рішення у справі 
№ 448/778/23, яким його позов до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнив частково, стягнув борг за договором позики у розмірі 
36 000 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день платежу, 3% річних у розмірі 3 354,29 грн та судовий збір у розмірі 13 198, 20 грн.
3. Вказує, що 12 січня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 із примусового виконання вищезазначеного рішення суду. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_3 жодним майном не володіє. 
4. Із матеріалів виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 йому стало відомо, 
що 21 листопада 2023 року ОСОБА_3 набув право приватної власності на земельну ділянку, площею 1,1307 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030.
5. Проте, 06 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_3 відчужив вказане майно шляхом укладення із рідною сестрою ОСОБА_1 договору дарування.
6. Також зазначає, що цього ж дня ОСОБА_3 відчужив іншу земельну ділянку на користь іншої сестри - ОСОБА_4 , що є предметом спору в іншій справі.
7. Вважає, що оспорюваний договір дарування, укладений між відповідачами, спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна, уникнення виконання рішення суду та тим самим грошового зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_3 перед ним. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
8. Мостиський районний суд Львівської області рішенням від 29 листопада 
2024 року позов задовольнив.
9. Визнав недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,1307 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030, який укладений 06 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Львівської області та зареєстрований у реєстрі за № 4518.
10. Скасував державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 1,1307 га, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 70565467 
від 06 грудня 2023 року, проведену відповідно до договору дарування від 06 грудня 2023 року та скасував номер запису відомостей про речове право 52828211.
11. Львівський апеляційний суд постановою від 11 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року без змін.
12. Ухвалюючи рішення про задоволення позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції вважав, що оспорюваний договір дарування вчинений між близькими родичами (оскільки брат подарував земельну ділянку сестрі), був направлений на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення суду.
13. Відчуження майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення позивачем, як стягувачем на його майно, як боржника, адже спірні договори укладені після відкриття провадження до набрання рішенням Мостиського районного суду Львівської області законної сили у справі № 448/778/23, тому є підстави для висновку про визнання оспорюваного договору дарування земельної ділянки недійсним.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
14. У поданій у серпні 2025 року до Верховного Суду касаційній скарзі 
ОСОБА_1 просила рішення Мостиського районного суду Львівської області 
від 29 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 липня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
15. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
16. Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності оскаржуваних судових рішень в частині висновків про скасування державної реєстрації права власності.
17. Заявниця зазначає, що суди помилково вважали, що позов підлягає задоволенню.
18. Суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, а саме не оглянув справу № 448/778/23 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , з метою підтвердження доводів позивача, які були викладені у позовній заяві про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , не перевірив майновий стан ОСОБА_3 та не врахував пояснення заявниці, надані в судовому засіданні, про те, що спірна земельна ділянка це спадкове майно, яку ОСОБА_3 подарував у зв`язку з тим, що повністю прийняв спадщину так як він проживав з батьками. Суд першої інстанції не перевірив матеріали спадкової справи, не з`ясував, яку саме спадщину прийняв ОСОБА_5 та чи існує інше майно на яке можна звернути стягнення та погасити заборгованість перед позивачем.
19. Звертає увагу суду на те, що договір дарування земельної ділянки від 06 грудня 2024 року, як правочин виконаний повністю. Більше того, земельна ділянка, що була предметом договору, завжди перебувала у користуванні ОСОБА_1 та вона вже близько 10 років перебуває в оренді. Зауважує, що таку обставину міг би підтвердити свідок про допит якого було заявлено клопотання у суді першої інстанції у справі 
№ 448/526/24, де позивачем є сестра заявниці.
20. Вважає, що в діях, ОСОБА_3 відсутні підстави для визнання недійсним (через його фіктивність) договору дарування земельної ділянки адже: 
1) ОСОБА_3 не був повідомлений та не брав участі у справі № 448/778/23, про стягнення з нього заборгованості; 2) відповідно до заочного рішення суду у справі 
№ 448/778/23 позивач та представник позивача подали письмові заяви в яких просили слухати справу без їх участі; 3) ОСОБА_3 виїхав за кордон на постійне місце проживання; 4) ОСОБА_1 - сестра ОСОБА_3 дізналась, про наявність боргу на підставі заочного рішення тільки при розгляді справи № 448/527/24 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. ОСОБА_1 не була залучена і не могла бути залучена до розгляду справи про стягнення боргу з ОСОБА_3 ; 5) Мета укладення договору дарування полягала у отриманні фактичного належного їй батьківського майна, яке ОСОБА_3 зареєстрував на себе, як єдиний спадкоємець; 6) при укладенні договору дарування жодних обтяжень та арештів не було; 7) підстав вважати, що після укладення договору дарування дарувальник ОСОБА_3 продовжує фактично володіти та користуватись земельною ділянкою відсутні; 8) заявниці стало відомо, що її сестра - ОСОБА_4 фактично оплатила ОСОБА_3 (своєму брату) земельні ділянки, які належали їхнім батькам для того, щоб ОСОБА_3 подарував по одній земельній ділянці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; 9) у ОСОБА_3 існує нерухоме майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, так як він успадкував не тільки земельні ділянки, але і будинок.
21. Касаційна скарга також містить арґумент про неврахування судами правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
22. Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2025 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Мостиського районного суду Львівської області.
23. Справа № 448/527/24 надійшла до Верховного Суду 13 жовтня 2025 року.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
24. Мостиський районний суд Львівської області рішенням від 30 жовтня 2023 року у справі № 448/778/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу за договором позики від 17 березня 2023 року у розмірі 36 000 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день платежу, 3% річних у розмірі 
3 354,29 грн та судовий збір - 13 198,20 грн.
25. Рішення суду набрало законної сили.
26. Зобов`язання боржником не виконане.
27. Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. 12 січня 2024 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження 
ВП № НОМЕР_1 із примусового виконання вищезазначеного рішення суду (а. с. 9).
28.  ОСОБА_3 від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_1 06 грудня 2023 року уклали договір дарування земельної ділянки площею 1,1307 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р. С. та зареєстрований у реєстрі за № 4518 (а. с. 10-11).
29. Земельна ділянка, загальною площею 1,1307 га, кадастровий номер 4622484400:05:000:0030, належить відповідачу ОСОБА_1 в цілому, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 березня 2024 року (а. с. 15).
30. Суди встановили, що відчуження майна здійснено ОСОБА_3 до набрання законної сили судовим рішення про стягнення з нього грошових коштів.
Позиція Верховного Суду 
31. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
36. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
38. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
39. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
40. Частина п`ята статті 203 ЦК України визначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
41. У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
42. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину.
43. Велика Палата Верховного Суду у постанові 04 лютого 2026 року у справі 
№ 910/6654/24 конкретизувала висновок, викладений у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц та вказала, що позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
44. Згідно з частиною другою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі.
45. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
46. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
47. Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).
48. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив своє майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.
49. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
50. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
51. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
52. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
53. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
54. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
55. Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
56. За фактичних обставин цієї справи суди встановили, що спірний договір дарування (від 06 грудня 2023 року) був укладений після ухвалення Мостиським районним судом Львівської області заочного рішення у справі № 448/778/23 
30 жовтня 2023 року (повний текст складений 07 листопада 2023 року) та до винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження 12 січня 2024 року.
57. Отже, встановивши, щовідчуження ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_6 на користь його сестри ОСОБА_1 спірної земельної ділянки здійснене з метою уникнення сплати боргу та виконання рішення суду про його стягнення, а також те, що договір дарування порушує права та законні інтересипозивача ОСОБА_2 на виконання такого рішення колегія суддів вважає, що суди правильно вказували на наявність підстав для задоволення позову.
58. Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції правильно врахував, що оспорюваний договір дарування вчинений між близькими родичами (оскільки брат подарував земельну ділянку сестрі), був направлений на протиправний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рішенням суду.
59. Отже, правова мета оспорюваного договору дарування є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином - реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі.
60. З огляду на викладене колегія суддів відхиляє арґументи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що оспорюваний договір був укладений з метою настання реальних наслідків, властивих для такого виду договорів та переходу до набувача прав обдарованого, а суди належної уваги на перелічені у касаційній скарзі заявницею обставини не звернули.
61. Враховуючи, що Велика Палата Верховного Суду у постанові 04 лютого 
2026 року у справі № 910/6654/24 виклала висновок щодо недопустимості одночасної кваліфікації оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), суди помилково покликалися на приписи статті 234 ЦК України, однак це не потягло за собою ухвалення ними помилкового рішення по суті цього спору.
62. Верховний Суд відхиляє арґумент касаційної скарги про те, що суди не встановили дійсний майновий стан  ОСОБА_3 чи існує інше майно на яке можна звернути стягнення та погасити заборгованість перед позивачем, адже основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
63. Таким чином саме ОСОБА_2 визначив підстави та предмет позову, а тому колегія суддів вважає означений арґумент касаційної скарги безпідставним.
64. Довід касаційної скарги про те, що суди не врахували правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 липня 2019 року у справі 
№ 405/1820/17 колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній постанові касаційний суд вказував про те, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), а тому висновки судів у цій справі висновкам Верховного Суду не суперечать.
65. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
66. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
67. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
68. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
69. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1 Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2 Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 листопада 
2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 липня 2025 року залишити без змін.
3 Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров