Справа 243/1590/26
Провадження 2/243/867/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі: 
головуючий суддя Пронін С.Г.
за участю секретаря Рудь Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,
ВСТАНОВИВ:

 
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 25 січня 2022 року він надав у борг грошові кошти в сумі 1000 гривень відповідачу ОСОБА_2 під відсотки в розмірі 30% від отриманої суми, з вимогою про повернення в строк до 25 лютого 2022 року, а в разі порушення строків повернення боргу, відповідач з 26 лютого 2022 року повинен сплачувати відсотки в розмірі 60% за кожен наступний місяць, що підтверджується відповідною розпискою. Окрім цього, 18 лютого 2022 року він надав у борг грошові кошти в сумі 1000 гривень відповідачу ОСОБА_2 під відсотки в розмірі 30% від отриманої суми, з вимогою про повернення в строк до 18 березня 2022 року, а в разі порушення строків повернення боргу, відповідач з 19 березня 2022 року повинен сплачувати відсотки в розмірі 60% за кожен наступний місяць, що підтверджується відповідною розпискою. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання щодо повернення позики. Телефон відповідача відключений та за місцем проживання його не має. Де він знаходиться позивачу невідомо. Загальна заборгованість відповідача за двома розписками станом на 01.02.2026 становить 58400 грн. Тому, просить стягнути з відповідача суму боргу за двома розписками в загальному розмірі 58400 грн. та судовий збір в сумі 1064,96 грн.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. 
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 січня 2022 року було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти під відсотки, що підтверджується відповідною розпискою.
На підтвердження укладення договору позики та прийняття кожним зі сторін відповідних зобов`язань і отримання грошей, відповідачем ОСОБА_2 25 січня 2022 року власноруч написана розписка, в якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 1000 грн. під відсотки в розмірі 30% від отриманої суми. Зобов`язується повернути борг до 25 лютого 2022 року. У випадку порушення строків повернення коштів, зобов`язується з 26 лютого 2022 року сплачувати відсоток в розмірі 60% за кожен наступний місяць. Суму отримав в повному обсязі, до ОСОБА_1 претензій не має. Про факт отримання грошей написав розписку, яка написана добровільно, без примусу. Написаному вірити, дата 25 січня 2022 року. В кінці підпис з ініціалами « ОСОБА_2 ».
Суд звертає увагу, що у розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу, та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання Договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував Договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів.
Тому суд приходить до висновку, що цією розпискою відповідач ОСОБА_2 власноручно посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у сумі 1000 грн.
Оригінал розписки від 25 січня 2022 року, написаний власноручно відповідачем ОСОБА_2 та знаходиться у позивача ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що у визначений розпискою кінцевий строк до 25 січня 2022 року та до теперішнього часу суму позики відповідач не повернув.
Відповідно до розписки від 25 січня 2022 року сума боргу за період з 25 січня 2022 року по 25 лютого 2022 року складає: - 1000 х 30% = 300 гривень (відсотки).
Тобто станом на 25 лютого 2022 року сума боргу становить 1300 гривень.
Крім того, в розписці від 25 січня 2022 року написано, якщо буде порушення строку повернення боргу, відповідач зобов`язується з 26 лютого 2022 року сплачувати відсотки в розмірі 60% за місяць, тобто 600 гривень за кожен місяць, тобто сума боргу станом на 01 лютого 2026 року складає: 600 грн. х 47 місяців = 28200 гривень (відсотки).
З урахуванням наведеного вище, загальна заборгованість за розпискою від 25.01.2022 складає 1000 + 300 + 28200 = 29500 гривень.
Крім цього, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 лютого 2022 року було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти під відсотки, що підтверджується відповідною розпискою.
На підтвердження укладення договору позики та прийняття кожним зі сторін відповідних зобов`язань і отримання грошей, відповідачем ОСОБА_2 18 лютого 2022 року власноруч написана розписка, в якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 1000 грн. під відсотки в розмірі 30% від отриманої суми. Зобов`язується повернути борг до 18 березня 2022 року. У випадку порушення строків повернення коштів, зобов`язується з 19 березня 2022 року сплачувати відсоток в розмірі 60% за кожен наступний місяць. Суму отримав в повному обсязі, до ОСОБА_1 претензій не має. Про факт отримання грошей написав розписку, яка написана добровільно, без примусу. Написаному вірити, дата 18 лютого 2022 року. В кінці підпис з ініціалами « ОСОБА_2 ».
Суд звертає увагу, що у розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу, та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання Договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував Договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів.
Тому суд приходить до висновку, що цією розпискою відповідач ОСОБА_2 власноручно посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у сумі 1000 грн.
Оригінал розписки від 18 лютого 2022 року, написаний власноручно відповідачем ОСОБА_2 та знаходиться у позивача ОСОБА_1 .
Також позивач вказує, що у визначений розпискою кінцевий строк до 18 лютого 2022 року та до теперішнього часу суму позики відповідач не повернув.
Відповідно до розписки від 18 лютого 2022 року сума боргу за період з 18 лютого 2022 року по 18 березня 2022 року складає: - 1000 х 30% = 300 гривень (відсотки).
Тобто станом на 18 березня 2022 року сума боргу становить 1300 гривень.
Крім того, в розписці від 18 лютого 2022 року написано, якщо буде порушення строку повернення боргу, відповідач зобов`язується з 19 березня 2022 року сплачувати відсотки в розмірі 60% за місяць, тобто 600 гривень за кожен місяць, тобто сума боргу станом на 01 лютого 2026 року складає: 600 грн. х 46 місяців = 27600 гривень (відсотки).
З урахуванням наведеного вище, загальна заборгованість за розпискою від 18.02.2022 складає 1000 + 300 + 27600 = 28900 гривень.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.
Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов`язання.
У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).
Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивач зазначає, що до теперішнього часу суму позики у розмірі 2000 грн. відповідач не повернув, відсотки за вказаними договорами не сплатив.
Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов договорів позики та про фактичне повернення ним суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 25 січня 2022 року в сумі 29500 грн., за договором позики від 18 лютого 2022 року в сумі 28900 грн. в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним судовий збір в розмірі 1064,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики– задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 25 січня 2022 року в сумі 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, за договором позики від 18 лютого 2022 року в сумі 28900 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот) гривень, а також судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок, всього 59464 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:         С.Г. Пронін