490/2981/21 
н\п 2/490/3194/2021

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року          м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі головуючого судді Чулуп О.С.
при секретарі судових засідань Правник А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві позовну заяву 
ОСОБА_1 
до 
Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» 
про скасування наказу, стягнення компенсації за невикористані відпустки, вихідної допомоги , компенсації моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить: 1) скасувати наказ № 145-к від 26.05.2021 року; 2) стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_2 заборгованість з невиплаченої заробітної плати в розмірі 1267153,82грн.; 3)стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 18.10.2018 року по 30.06.2021р. в розмірі 3155991,77грн; 4)стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі 584094грн.;5) стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати в розмірі 233 936,39грн.; 6) стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 521288,19грн.; 7) стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
В обгрунтування позову позивач вказує, що 18.10.2018р. було припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді генерального директора АТ «Херсонська Теплоелектроцентраль».
Відповідно до наказу від 19.10.2018 року № 324-к т.в.о. генерального директора В.Судака було наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу та грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки та іншу заборгованість по заробітній платі. Позивач вказує, що оскільки даний наказ і звільнення позивачем було оскаржено в судовому порядку і лише 13.02.2020 року рішенням апеляційного суду було відмовлено йому в поновленні на роботі, тому він не звертався із заявою до суду про виплату належних йому платежів до теперішнього часу.
Позивач вказує, що відповідно до рішення Миколаївського апеляційного суду по справі № 490/9325/18 судом було встановлено, що належні позивачу платежі відповідач не сплатив. Позивач вказує, що так як його було лише відсторонено від виконання обов`язків Генерального директора Товариства на підставі п.5ч.1ст.41 КЗпП України, а не звільнено, то позивач вважає, що фактичні трудові відносини продовжувались і позивач має право на отримання належних йому платежів як заробітної плати.
Позивач вказує, що у відповідності до даних ТОВ «Профі-Аудит» станом на 26.02.2020р. обліковується заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 1267153,82 грн., а саме: за серпень 2018 року – 18035,03 грн., за вересень 2018 року – 30572,65 грн. та за жовтень 2018 року – 1208416 грн.
Позивач вказує, що йому мала бути виплачена також вихідна допомога в розмірі 584094 грн. та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 521288,19 грн.
Крім того, оскільки із ОСОБА_3 не було здійснено остаточного розрахунку та не видана трудова книжка то згідно ст.117 та ст.237 КЗпП України позивач заявив вимоги про виплату середнього заробітку за весь час затримки в розмірі 3 155 991,77 грн.
Крім того позивач вказує, що йому має бути сплачена компенсація за порушення строків виплати заробітної плати (т.з. інфляційні виплати) в розмірі 233936,39 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000 грн., яка виразилась в переживаннях пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позов. Так представник відповідача вказує, що згідно контракту № 724 від 17.01.2017р. укладеного між ОСОБА_1 та Наглядовою радою ПАТ «Херсонська ТЕЦ» контракт закінчив дію 11 червня 2018 року, сторони контракту не укладали новий контракт, не продовжували дію контракту №724, а отже ОСОБА_1 з 12 червня 2018 року не має повноважень службової особи (генерального директора) АТ «Херсонська ТЕЦ». Представник відповідача у відзиві вказує, що рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2019р. по справі № 490/9325/18 вже встановлено юридичний факт відсутності заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2018 року 18.10.2018р. 
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 18.10.2018 року по 30.06.2021 року то представник відповідача вказує, що на момент звільнення (припинення трудових відносин) АТ «Херсонська ТЕЦ» розрахувалась з ОСОБА_1 по заробітній платі, тому відсутні правові підстави для нарахування середнього заробітку. 
Щодо стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги у розмірі 584094 грн., то представник відповідача вказує, що АТ «Херсонська ТЕЦ» припинила трудові відносини з ОСОБА_1 на підставі п.2ч.1ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту), а не на підставі п.5ч.1ст.41 КЗпП України, а тому позивач не має право на отримання вихідної допомоги.
Щодо стягнення заборгованості за компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 233936,39грн., то представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Херсонська ТЕЦ» у розмірі 442976,93 грн. На момент звільнення АТ «Херсонська ТЕЦ» розрахувалась з ОСОБА_1 по заробітній платі, тому відсутні правові підстави для стягнення компенсації. Щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 521288,19грн., то відповідач вважає, що ця вимога вже погашена, оскільки існує заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Херсонська ТЕЦ». Щодо стягнення моральної шкоди то позивачем не надано доказів та обгрунтування існування зазначеної моральної шкоди. 

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно протоколу № 7/2017 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» від 12 червня 2017 року обрано генерального директора – ОСОБА_1 .
Судом досліджено контракт № 724 від 17 січня 2017 року укладений між ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі іменується – роботодавець) та ОСОБА_1 (далі іменується – керівник) згідно якого керівник зобов`язується здійснювати поточне управління (керівництво) роботодавцем, забезпечувати його високоприбуткову діяльність тощо. Строк дії контракту з 17 січня 2017 року до 17 січня 2018 року.
Судом досліджено наказ ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» №10-к від 17.01.2017р. згідно якого ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Генерального директора Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» з 17 січня 2017 року на умовах укладеного контракту.
Згідно додаткової угоди № 1 до контракту № 724 від 12 червня 2017р. пункту 8.1. ст.8 контракту викладено у наступній редакції: цей контракт діє з 17 січня 2017 року до 12 червня 2018 року.
Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 , яка містить запис від 18.10.2018р. про те, що повноваження генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» ОСОБА_1 припинені на підставі п.5ч.1ст.41 КЗпП України. Звільнення у зв`язку із припиненням повноважень генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» , пункт 5 ч.1 ст.41 КЗпП України.
Судом досліджено лист ТОВ «Профі-Аудит» на запит головного бухгалтера АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.02.2020 року згідно якого повідомлено, що у відповідності до службової записки бухгалтерії від 26.02.2020 року № 05-1/388 за даними бухгалтерського обліку АТ «Херсонська ТЕЦ» станом на 26.02.2020 року обліковується заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 в загальній сумі 1267153,82 грн., в тому числі по місяцям: за серпень 2018 року – 18035,03грн., за вересень 2018 року – 30572,65 грн., за жовтень 2018 року – 1208416,25 грн.

Судом досліджено лист Головного управління держпраці у Херсонській області від 18.11.2021 року згідно якого повідомлено, що у грудні 2019р. при проведенні інспекційного відвідування АТ «Херсонська ТЕЦ» були встановлені певні порушення законодавства про працю, у тому числі порушення вимог ч.1ст.116 КЗпП України. Так, при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від підприємства не провадяться в день звільнення, а саме ОСОБА_1 звільнений 18.10.2018р., а остаточний розрахунок в розмірі 1267153,82 грн. з ним не було проведено.
Судом досліджено довідку АТ«Херсонська теплоелектроцентраль» від 26.05.2021р. згідно якої станом на 26.05.2021р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Херсонська ТЕЦ» становить 442976,93 грн. Згідно розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 в червні 2018р. нараховано позивачу відпускні за 159 дні в розмірі 485676,63грн., виплачено відпускних 72085,52грн.(а.с.75-76 т.1) 
Судом досліджено рішення Центрального районного суду м.Миколаєві від 04 листопада 2019р. згідно якого у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» №324-к від 19.10.2018р., поновлення на роботі на посаді генерального директора АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» з 19.10.2018р., зобов`язання АТ«Херсонська теплоелецтроентраль» усунути перешкоди у виконанні ОСОБА_1 посадових обов`язків генерального директора АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати за період з 01 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року в розмірі 347414,65грн., визнання незаконним та скасування наказу АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» № 223 від 19.10.2018р. про заборону входу на територію підприємства – відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року вказане рішення залишено без змін.
Судом досліджено вирок Вищого антикорупційного суду від 07.07.2020р.. згідно якого визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.364 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посаду на підприємствах, установах і організаціях державної чи комунальної форми власності пов`язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями та фінансовими ресурсами строком на 3 роки та зі штрафом в розмірі 17 000 грн.
Судом досліджено наказ АТ«Херсонська теплоелектроцентраль» №145-к від 26.05.2021р. згідно якого скасовано наказ №324-к від 19.10.2018р. «Про внесення запису у трудову книжку щодо звільнення ОСОБА_1 , вважати датою звільнення (припинення трудових) відносин ОСОБА_1 11.06.2018р. (останній день дії контракту від 17.01.2017р. № 724) у зв`язку із закінчення строку дії контракту, п.2 ст. 36 КЗпП України.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Позивачем ОСОБА_4 заявлено вимоги про стягнення заробітної плати за серпень -вересень та жовтень 2018р., тобто за період з 01.08.2018р. по 18.10.2018р. 
Ці вимоги позивач обґрунтовує листом ТОВ «Профі-Аудит» на запит головного бухгалтера АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.02.2020р. згідно якого - у відповідності до службової записки бухгалтерії від 26.02.2020р. № 05-1/388 за даними бухгалтерського обліку АТ «Херсонська ТЕЦ» станом на 26.02.2020р. обліковується заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 в загальній сумі 1267153,82 грн., в тому числі по місяцям: за серпень 2018р. – 18035,03 грн., за вересень 2018р. – 30572,65 грн. за жовтень 2018р.– 1208416,25 грн. 
Вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2018 по 18.10.2018 рокувже заявлялися позивачем до суду раніше та були вирішені судом у справі № 490/9325/18.
В рішенні суду у справі №490/9325/18 встановлено наступні обставини - «Згідно пункту 10 частини 2 статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства», пункту 17.3.(11) статуту ПрАТ«Херсонська теплоелектроцентраль», згідно з якими до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про відсторонення голови виконавчого органу від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови виконавчого органу, наглядовою радою Товариства 17.07.2017(протокол №8/2017), 15.12.2017(протокол №13/2017), 15.02.2018(протокол №3/2018), 13.04.2018(протокол №5/2018), 13.06.2018(протокол №7/2018) були прийняті рішення про відсторонення генерального директора Товариства ОСОБА_1 від здійснення повноважень генерального директора строком на 2 місяці. Зазначеними рішеннями наглядової ради члена дирекції Товариства ОСОБА_5 було обрано строком на 2 місяці особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора Товариства.

Доказів того, що на час вирішення справи ці рішення Наглядової ради скасовані чи визнані неправомірними - суду не надано, а за такого суд вважає доведеним, що фактично щонайменше з 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 , не виконував обов`язки Генерального директора Товариства, оскільки був відсторонений від виконання обов`язків .
За такого, суд не може погодитися з твердженням позивача про наявність у нього заборгованості підприємства з заробітної плати за період з 01.08.2018 по 18.10.2018 року.»
Отже, загалом, рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2019р. в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період з 01.08.2018р. по 18.10.2018р. відмовлено.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» позовні вимоги в частині вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року, - закрито. (а.с.49-53 т.2)

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати.
Відповідно до ст.1,2 Закону України ««Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. 
Вимога про стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати (інфляція) заявлена щодо невиплаченої заробітної плати позивача за період з 01.08.2018 по 18.10.2018р., тобто така вимога є похідною вимогою від вимоги про стягнення заробітної плати позивача за певний період. Враховуючи що судом (справа №490/9325/ ) відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2018р. по 18.10.2018р., тобто позивач не мав права на нарахування заробітної плати за вказаний (визначений) період часу, то і вимога про стягнення компенсації втрати частини доходів (заробітної плати за вказаний період) через порушення строків виплати (інфляція) задоволенню не підлягає. 

Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги, визнання наказу №145-к від 21.05.2021р. незаконним та скасування такого.
Позивачем ОСОБА_4 заявлено вимоги про стягнення вихідної допомоги та скасування наказу відповідача №145-к від 26.05.2021р. Позивач вказує що трудовий договір з відповідачем було припинено з підстав зазначених в п.5ч.1ст.41 КЗпП України, тобто у зв`язку із закінченням повноважень. Позивач вказує, що виплата вихідної допомоги при припиненні трудового договору з таких підстав - п.5ч.1ст.41 КЗпП України, - передбачає відповідно до ст.44 КЗпП України виплату працівнику вихідної допомоги у розмірі 6(шести) місячної середньої заробітної плати. Позивач вказує, що виплата вихідної допомоги була зазначена в наказі № 324-к від 19.10.2018р. 
Відповідач заперечуючи проти задоволення цієї вимоги, вказав, що відповідно до наказу № 145-к від 26.05.2021р. припинення трудового договору з позивачем мало місце – з підстав зазначених в п.2ст.36 КЗпП України, тобто в зв`язку із закінченням строку договору(контракту). За таких обставин відповідач вважає, що позивач не має права на отримання вихідної допомоги, оскільки не має обставин припинення трудових відносин з працівником (позивачем) з підстав визначених п.5ч.1ст.41 КЗпП України.
Враховуючи таку позицію відповідача позивач оскаржив наказ № 145-к від 26.05.2021р. АТ «Херсонська теплоелектроцентраль». Позивач вказує, що оскаржуваний наказ в частині, що визначає підстави припинення трудових відносин позивача з відповідачем та в частині скасування наказу № 324-к від 19.10.2018р. є незаконним, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, та не відповідає обставинам встановленим рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2019р. у справі № 490/9325/18. 
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2019р. у справі № 490/9325/18 встановлено: 
…….Відповідно до частин 3 та 4 статті 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи…..
У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін…..Отже, згідно з нормами Господарського кодексу України трудові відносини з керівником підприємства можуть регулюватися окремим договором, що є відмінним від трудового, у якому містяться права, обов`язки і відповідальність керівника та строк його найму…..Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним. ….Правилом частини 3 статті 99 ЦК України та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачається право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав; реалізація цього права у будь-який час гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства. ….Дія положень ч.3ст.99 ЦК України та п.5ч.1 ст.41 КЗпП України передбачає право компетентного(уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, з будь-яких підстав; реалізація цього права гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Пункт 5 статті 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». …..Як у назві цієї норми «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і у її змісті закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою.
….Розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.
Згідно з частиною третьою статті 147-1 КЗпП України працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Отже, за своєю організаційно-правовою формою відповідач відноситься до підприємницького товариства, відповідно, на працівників цього товариства поширюються положення частини 3 статті 99 ЦК України.
Визначаючи компетентний орган Товариства, наділений повноваженням звільняти позивача, суд має застосувати пункт 15.2, 15.4 Статуту, в якому встановлено, що вищим керівним органом Товариства є Загальні збори, органами Товариства є Наглядова рада, виконавчий орган - Дирекція, ревізійна комісія. Посадовими органами товариства є фізичні особи - Голова та члени Наглядової ради, голова та члени ревізійної комісії, Генеральний директор та члени Дирекції. До виключної компетенції Наглядової ради згідно з пунктом 17.3.(12) Статуту відносяться обрання та припинення повноважень Генерального директора , обрання членів Дирекції за поданням Генерального директора та припинення їх повноважень.
З огляду на зазначене, Наглядова рада Товариства є тим повноважним органом, до компетенції якого також віднесено питання припинення повноважень Генерального директора Товариства. З огляду на вищевикладене та положення п.18.2 Статуту позивач міг бути звільнений на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, як посадова особа господарського товариства.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної статті особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
За встановлених судом обставин, що позивач перебував на посаді Генерального директора АТ "Херсонська ТЕЦ". Наглядовою радою товариства в установленому законом порядку прийнято рішення про припинення його повноважень директора, яке є чинним та не оскаржено позивачем, відповідно у суду відсутні підстави для висновку, що відповідачем було порушено права та інтереси позивача у справі при розірванні з ним трудових правовідносин.
За вищенаведених підстав, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасуванню наказу № 324-к від 19.10.2018 року.»

Отже в рішенні суду у справі № 490/9325/18  про поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі встановлено, що наказ №324-к від 19.10.2018р. є законним, та підстави припинення трудового договору позивача з відповідачем є рішення уповноваженого органу - Наглядової ради АТ"Херсонська ТЕЦ" про припинення повноважень генерального директора АТ "Херсонська ТЕЦ" - Педченко Б.А. 
За таких обставин посилання в наказі № 324-к від 19.10.2018 року на підстави припинення трудового договору(звільнення позивача) відповідають рішенню уповноваженого органу АТ"Херсонська ТЕЦ" та фактичним обставинам справи. За такого, скасування наказу №324-к від 19.10.2018р. та посилання відповідача в оскаржуваному наказі №145-к від 26.05.2021р. про зміну підстав звільнення позивача – на п.2ст.36 КЗпП України, - не відповідає суті рішення уповноваженого органу АТ"Херсонська ТЕЦ" щодо припинення трудового договору (трудових відносин) з позивачем. За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним пункту 1 та пункту 2 наказу №145-к від 26.05.2021р. слід задоволити та визнати наказ в цій частині незаконним та скасувати його. 

Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги. 
Відповідно до ст.44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1ст.41 КЗпП України, - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Судом встановлено, що згідно наказу відповідача № 324-к від 19.10.2018р. позивача звільнено (припинено трудовий договір) з підстав зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України. (а.с.187 т.2) 
Відповідно до п.2 наказу відповідача №324-к від 19.10.2018р. позивачу належить до виплати вихідна допомога відповідно до ст.44 КЗпП України. 
Враховуючи ту обставину що суд прийшов до висновку про незаконність наказу №145-5к від 26.05.2021р. в частині зміни підстав припинення трудового договору з позивачем, та визнання судом законності наказу №324-к від 19.10.2018р., зокрема і щодо підстав припинення трудового договору, то суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині вимог про стягнення вихідної допомоги слід задоволити.

Щодо розрахунку розміру середньої місячної заробітної плати.
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої місячної заробітної плати (затв.Постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до п.5 роз.IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п.8 роз.IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (аб.3 п.8 роз.IV Порядку).
Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов`язковою для судів України.
Відповідно до ст.44 КЗпП України виплата працівнику вихідної допомоги пов`язується із часом припинення трудового договору. Відповідно до наказу №324-к від 19.10.2018р. виплата вихідної допомоги мала бути в жовтні 2018р. 
Судом встановлено, що останні виплати заробітної плати позивачу були в липні 2018 року, тому суд приймає до розрахунку середньої заробітної плати позивачу виплати за червень та липень 2018р.
Судом досліджено список працівників зарплата яких перераховується на картрахунки в Банк «Об» за червень 2018 року згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 за червень 2018 року було нараховано заробітну плату в розмірі 33752,64 грн. (а.с.170т.1). та заробітну плату в розмірі 38332,88 грн. (а.с.171 т.1). Всього за червень 72085,52 грн.
Судом досліджено список працівників зарплата яких перераховується на картрахунки в Банк «Об» за липень 2018 року згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 за липень 2018 року було нараховано заробітну плату в розмірі 27274,86 грн. (а.с.173т.1). заробітну плату в розмірі 15387грн.(а.с.174т.1)., заробітну плату в розмірі 6371грн. (а.с.176т.1), заробітну плату в розмірі 4360грн.(а.с.178т.1), заробітну плату в розмірі 3757грн.(а.с.180 т.1) та заробітну плату в розмірі 21413,46 грн. (а.с.181т.1). Всього за липень 78562,86 грн.
Суд бере до уваги розмір заробітної плати за червень 2018 року в розмірі 72085,52 грн. та липень 2018 року в розмірі 78562,86 грн. та кількість робочих днів за цей період у позивача, яка складає 42 дні).
Отже, середньоденна заробітна позивача становить 3586,87 грн. (72085,52 + 78562,86 грн. : 42 дні = 3586,87 грн.).
Отже, середня місячна заробітна плата позивача становить 3586,87 х 21 день = 75324,27 грн.За такого розмір вихідної допомоги позивача становить 451945,62 грн. (75324,27 грн. (с/м зар.плата) х 6 місяців = 451945,62 грн.)

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за невикористані дні відпустки. 
Відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Судом встановлено, що згідно п.3 наказу № 324-к від 19.10.2018р. по АТ "Херсонська ТЕЦ" позивачу належиться до виплати грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період 2012 – 2019р.(загальна кількість днів невикористаної відпустки – 159дн.) (а.с.187 т.2)
Судом встановлено, що згідно довідки відповідача – розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 , - відповідачем в червні 2018р. нараховано позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості 159 днів в розмірі 485676,63грн. (а.с.76 том1). Виплачено позивачу – 72085,52грн. Невиплачена компенсація складає - 413 591,11грн. 
Таким чином, враховуючи, що позивачу частину грошової компенсації за невикористану відпустку було виплачено, то суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги слід задоволити частково.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат.
Позивачем ОСОБА_4 заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних позивачу виплат в розмірі 3155991,77 грн. Позивач вказує, що при звільненні йому не було виплачено всіх належних йому платежів. Вказує, що період невиплати становить час з 19.10.2018р. по 30.06.2021р. складає 32 місяці 13 днів, а за такого розмір компенсації складає – 3 155 991,77грн. 
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що позивачу при звільненні не виплачено частину грошової компенсації за невикористані дні відпустки. При цьому спору про правомірність нарахованих позивачу виплат не було, оскільки відповідач самостійно в наказі № 324-к від 19.10.2018р. вказав про належність позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.
Проте в день звільнення позивача такі виплати проведені не були. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині слід задоволити частково із врахуванням часу затримки – не більше 6 місяців. Середня місячна заробітна плата позивача становить 3586,87 х 21 день = 75324,27 грн. За такого розмір компенсації середньої місячної заробітної плати за 6 місяців становить 451945,62 грн. (75324,27 грн. (с/м зар.плата) х 6 місяців = 451945,62 грн.)

Щодо вимоги про стягнення компенсації за моральну шкоду.
Згідно пунктів 5, 9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, проте, не надав суду доказів в підтвердження обставин завдання йому моральної шкоди, не подано доказів щодо величини такої шкоди, розміру компенсації, зокрема щодо тяжкості вимушених змін у житті відповідача, про вимушеність та характер необхідних зусиль для відновлення стану до вчинення дій відповідачем, то в задоволенні позовних вимог в частині вимог про стягнення компенсації моральної шкоди слід відмовити.
На підставі викладеного, ст.ст.15, 84, 88, 259,263,264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задоволити частково.
Визнати незаконним та скасувати п.1, п.2 наказу №145-к від 26.05.2021р. в.о.голови правління Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль».
Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 413 591,11грн. як компенсацію за невикористану відпустку.
Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 483230,05 грн. вихідної допомоги.
Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 483230,05 грн. як середній заробіток за час затримки виплат.
В решті вимог відмовити.
Сума стягнення компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку визначена без утримання по дохідного податку та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя