ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2026 року 	Справа № 280/9308/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Трифонова Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ), до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (б-р. Марії Приймаченко, буд. 3, м. Запоріжжя, 69035) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника – адвоката Трифонова Андрія Володимировича, до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі – відповідач, Департамент), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в зупиненні розгляду заяв позивача від 05.08.2025 №2093 та 01.09.2025 №К-2093 та неприйнятті рішення стосовно видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024;
зобов`язати відповідача розглянути заяви позивача від 05.08.2025 №2093 та 01.09.2025 №К-2093 та прийняти рішення про видачу акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024.
Крім того, просить судові витрати покласти на відповідача, справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на даний час, є тільки один родич, який може здійснювати догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - це її племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем по даній адміністративній справі. Сторона позивача вважає, що в даному випадку, відповідач зобов`язаний видати позивачу акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 27.10.2025 відкрито провадження у справі №280/9308/25 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
03.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що серед поданих позивачем до зави документів був відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо члена сім`ї першого ступеня споріднення, а саме свого батька ОСОБА_3 . (брата ОСОБА_2 ) про те, що він сам потребує постійного стороннього догляду. Отже, відповідних доказів неможливості особи першого ступеня споріднення здійснювати догляд до заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації та до матеріалів справи позивачем не долучено. Вважає, що дії комісії відповідають чинному законодавству, а складення і надання військовозобов`язаному акту, яким факт здійснення особою постійного догляду не встановлено, на підставі подання не повного пакету документів, без надання можливості їх подачі, могло слугувати підставою для оскарження на підставі порушення процедури, встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру». Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.
Позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним записом в його військовому квитку.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому Акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (заяви від 05.08.2025 №К-2093 та від 01.09.2025 №К-2093), оскільки він здійснює догляд за своєю тіткою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом першої групи безстроково.
Листами-відповідями відповідача від 06.08.2025 за №К-2093 та від 02.09.2025 № К-2093 позивача було повідомлено про зупинення розгляду його заяви (заяв). В обґрунтування підстав зупинення зазначено, що серед поданих позивачем до заяви (заяв) документів був відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо члена сім`ї першого ступеня споріднення, а саме свого батька ОСОБА_3 (брата ОСОБА_2 ) про те, що він сам потребує постійного стороннього догляду.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з пункту 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення регламентується пунктами 56 - 67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі – Порядок №560).
Підпунктом 14 частини 1 Додатку 5 до даного Порядку визначено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовка та мобілізацію» (далі - Перелік).
Згідно вказаного Переліку, для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи подаються, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї третього ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки третього ступеня споріднення (дядьки, тітки, племінники та племінниці), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого або другого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
для особи, за якою здійснюється догляд, - один із таких документів, що підтверджує інвалідність особи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 61 Порядку №560 для отримання відстрочки по пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №2232-XII необхідно обов`язково долучати або документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Згідно п. 61 Порядку №560, військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
На виконання пункту 61 Порядку №560 розпорядженням Запорізького міського голови від 30.08.2024 №220 «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» було визначено Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, які зареєстровані/ проживають на території Запорізької міської територіальної громади (пункт 1), утворено та затверджено склад комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 2) та затверджено Положення про порядок складання та видачі акту встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 3).
Відповідно до абз. 4 п. 61 Положення №560, комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Зупинення розгляду вказаної заяви положеннями Порядку №560 не передбачено. Дана заява повинна бути розглянута в установлений законом строк та по ній суб`єктом владних повноважень повинно бути прийнято законне рішення.
В своїй відповіді відповідач посилається на підпункт 14 додатку 5 Порядку №560, відповідно до якого, серед іншого, подається один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ.
З матеріалів справи судом встановлено, що окрім позивача у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ще члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме її брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є батьком позивача.
Є очевидним, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою (людиною) похилого віку (85 років). При цьому на теперішній час він перебуває на тимчасово окупованій території України, що підтверджується, зокрема, актом від 29.08.2025 про не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації у зв`язку з перебуванням на окупованій території. 
Беручи до уваги вік ОСОБА_3 , його перебування на тимчасово окупованій території України та відсутність поштового зв`язку з зазначеними територіями, суд погоджується з твердженням позивача (представника позивача) про неможливість надання вказаною особою будь-яких документів.
Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що на даний час, є тільки один родич, який може здійснювати догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - це її племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем у цій справі. 
Про наявність інших членів сім`ї ОСОБА_2 відповідач не зазначає.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірного рішення дотримано не було.
В в`язку з чим рішення відповідача, оформлені листами від 06.08.2025 за №К-2093 та від 02.09.2025 №К-2093 про зупинення розгляду заяви, є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому суд зазначає, що в даному випадку протиправними є саме рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення розгляду заяви, а не його дії.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача за результатами розгляду його заяви прийняти рішення про видачу акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», то суд зазначає, що встановлення факту здійснення особою постійного догляду є повноваженням, в даному випадку, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, а повноваження суду обмежуються наданням оцінки таким діям (бездіяльності) чи рішенням в межах здійснення судового контролю, у разі надходження позову з таким предметом спору.
В зв`язку з чим в задоволенні цієї вимовити слід відмовити.
В даному випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 05.08.2025 №К-2093 та від 01.09.2025 №К-2093 по суті й прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду його заяв, з урахуванням висновків суду.
При вирішенні даної справи суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач правомірність своїх рішень належними та допустимими доказами не довів.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – адвоката Трифонова Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ), до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (б-р. Марії Приймаченко, буд. 3, м. Запоріжжя, 69035) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, оформлені листами від 06.08.2025 за №К-2093 та від 02.09.2025 №К-2093 про зупинення розгляду заяви.
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 05.08.2025 №2093 та 01.09.2025 №К-2093 і прийняти рішення, відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «03» березня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль