ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/18663/24 пров. № А/857/43900/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі № 380/18663/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

суддя(і) у І інстанції Сподарик Н.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів, 
дата складення повного тексту рішення 10 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №380/18663/24, що набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ) щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2020, виходячи з розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20547-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.02.2020 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20547-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2021, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20548-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу із 01.02.2021 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20548-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2022, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20550-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.02.2022 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20550-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2023, виходячи з розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20549-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.02.2022 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №11/20549-суд, виданій 11.07.2024 Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі № 380/18663/24 залишено без змін.

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №380/18663/24.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено. 

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та задовольнити його заяву. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жодних дій відповідача на виконання рішення суду від 31.10.2024 у справі №380/18663/24 не здійснено, а тому наявне ухилення відповідачем від обов`язку, покладеного на нього судом. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, а тому просить встановити судовий контроль за його виконанням.

03.11.2025 ГУ ПФУ подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 без змін.

Відповідно до частини 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічна норма закріплена в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду .
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України , Робота та інші проти України, Варава та інші проти України», «ПМП Фея та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.
Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений правом під час прийняття постанови у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2025 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію та документи щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №380/18663/24, а саме надати копію рішення (протоколу) щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , інформацію (довідку) щодо проведеного розрахунку перерахованої пенсії ОСОБА_1 , із зазначенням дати, з якої такий перерахунок проведено та розпочато виплату перерахованої пенсії, інформацію (довідку) щодо дати та строків проведення виплати заборгованості, перерахованої ОСОБА_1 пенсії.
У відповідь на зазначений адвокатський запит ГУ ПФУ листом від 08.08.2025 №1300-5802-8/103897 повідомило представника позивача про те, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (чинна з 17.07.2025) видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію, доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. У пункті 3 даної постанови передбачено не пізніше ніж до 01.09.2025 забезпечити доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. ГУ ПФУ перерахунок пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №380/18663/24 буде здійснено з урахуванням викладеного вище.
Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №380/18663/24 набрало законної сили 31.07.2025 та передбачає обов`язок відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивача, тобто вимагає здійснення видатків з відповідного бюджету для його належного виконання.
Таким чином апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили у справі №380/18663/24 у найкоротші строки не залежать від ГУ ПФУ та не свідчать про відмову чи ухиляння його від виконання рішення суду, а зумовлені технічними причинами, після усунення яких вказане рішення суду буде виконане, а тому у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду потреби немає.
Відтак, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі №380/18663/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар