ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14957/23	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/235/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
та представника ОСОБА_1 - адвоката Берегуляка В.Ф. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 607/14957/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого виготовлений 15.12.2025, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:
у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період із 01.04.2014 по 01.05.2023 у розмірі 216840,43 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що у сторін під час спільного проживання народився син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В порядку виконання вказаного судового рішення, 29.07.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання у Тернопільський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, який згодом передано для примусового виконання до Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ ВП № 45185255. В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2022 року зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року та ухвалено стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/5 частин усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Однак, вказане судове рішення ОСОБА_3 належним чином не виконував, аліменти своєчасно не сплачував, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість. Відтак, позивач має право вимагати стягнення неустойки (пені) за період із 01.04.2014 по 01.05.2023, яка складає 216840,43 грн. та яку він просить стягнути у свою користь. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 пеню за не сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 01 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року, у розмірі 3000 грн.
У решті вимог, відмовлено.
Судові витрати віднесено за рахунок держави.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Берегуляк В.Ф. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що зменшивши розмір пені більш ніж у сімдесят разів, суд першої інстанції фактично позбавив неустойку її правової природи як заходу відповідальності за порушення елементарного обов`язку, що суперечить меті застосування статті 196 СК України.
Зменшення розміру пені до такої малої суми нівелює мету відповідальності, не забезпечує компенсації негативних наслідків несвоєчасного отримання аліментів та фактично заохочує тривале ухилення від виконання батьківського обов`язку.
При цьому в оскаржуваному рішенні відсутнє будь-яке мотивування, з яких саме підстав сума 3000 грн є обґрунтованою та справедливою з огляду на тривалість прострочення сплати аліментів протягом майже дев`яти років.
Матеріальний стан відповідача не є підставою для фактичного звільнення від відповідальності, складне матеріальне становище платника аліментів саме по собі не звільняє його від відповідальності та не може бути єдиною підставою для істотного зменшення пені. Інвалідність відповідача, його участь у бойових діях та наявність у нього інших дітей виникли після тривалого та систематичного порушення ОСОБА_3 аліментного обов`язку, яке тривало протягом багатьох років.
Крім того, сплата відповідачем понад 200000 грн одноразово свідчить про наявність реальної фінансової спроможності, що судом належним чином не оцінено.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Берегуляка В.Ф., до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Берегуляк В.Ф. апеляційну скаргу підтримав, з мотивів викладених у ній.
18 березня 2026 року через “Електронний суд” представник ОСОБА_3 - адвокат Семенова О.Г. подала письмові пояснення, у яких зазначила, що суд першої інстанції вірно оцінив реальні фінансові можливості відповідача, оскільки борг по аліментам було стягнуто у травні 2023 року, в період, коли ОСОБА_3 перебував на військовій службі по мобілізації в зоні ведення активних бойових дій в Донецькій області ("на нулі"), отримував бойові виплати та сплатив заборгованість по аліментам.
Проте внаслідок військової служби ОСОБА_3 отримав суттєві погіршення стану здоров`я, в результаті чого йому надана 2 група інвалідності внаслідок війни, колінні суглоби замінені на протези, які потребують заміни, здобуті захворювання судин мозку, спинний синдром з іррадіацією болю, чисельні травми опорно-рухової системи, хвороби системи травлення, тощо.
Здобута інвалідність та чисельні проблеми зі станом здоров`я ОСОБА_3 у 2024 році стали причиною його звільнення з військової служби.
Крім того, 25 січня 2026 року у будинок ОСОБА_3 , за місцем його реєстрації у місті Краматорську Донецької області, де він фактично проживав разом з сім`єю, дружиною, дітьми та тещею, влучила ракета (в результаті обстрілу, здійсненного збройними силами російської федерації), в результаті чого будинок та всі побутові речі, одяг, посуд, побутова техніка, меблі, тощо, були знищені. В цей час родина перебувала в укритті, проте залишилась без будинку та майна. Наразі ОСОБА_3 з сім`єю проживає у друзів родини.
Зазначені обставини свідчать про фінансову неспроможність ОСОБА_3 оплати заявленої в позові пені, що враховано судом першої інстанції.
Додатково зазначила, що з пенсії військовослужбовця на утримання спільного з позивачкою сина, аліменти з відповідача стягуються в повному обсязі щомісячно близько 7 000 гривень, заборгованість відсутня.
ОСОБА_3 та його представник - адвокат Семенова О.Г. у судове засідання не з`явилися, будучи обізнаними про день, час та місце слухання справи, що підтверджується письмовими поясненнями, сформованими 18.03.2025 в системі “Електронний суд”.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Берегуляка В.Ф., проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 25.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року, яке набрало законної сили у справі № 607/10617/17, визначено стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 01.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2022 року у справі № 607/11013/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частин усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Припинено з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання (а.с. 16-20).
Як вбачається із вказаного судового рішення «…Відповідно до виписки з реєстру актів про народження, виданого 20.04.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м. Масса ді Сомма (республіка Італія) та апостильованого 26.04.2017 року, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Згідно із випискою з реєстру актів про народження, виданого 20.04.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м. Масса ді Сомма (республіка Італія) та апостильованого 26.04.2017 року, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_8 та ОСОБА_11 …».
Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем Краматорського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області, за ОСОБА_3 рахувалась заборгованість по сплаті аліментів: станом на 31.03.2021 - 118805,21 грн., станом на 30.06.2023 в сумі 17299,26 грн (а.с. 28-29).
Відповідно до наявного при матеріалах справи скріншоту, 31.05.2023 ОСОБА_3 перерахував кошти в рахунок сплати аліментів в сумі 207950 грн (а.с. 30).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 28.05.2024 № 434, виданої комунальним некомерційним медичним підприємством «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», ОСОБА_3 отримав травму пов`язану із захистом Батьківщини, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: стан після оперативного лікування (08.05.2024) - тотальне ендопротезування правого колінного суглобу цементним протезом з приводу посттравматичного гонартрозу ІІ ст., тимчасове порушення функції правої нижньої кінцівки (а.с. 122).
Згідно із довідкою КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» міста Кременчука, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у вказаному лікувальному закладі з 30.04.2024 по 24.05.2024 (а.с. 123).
Відповідно до довідки до акту МСЕК, серія 12 ААГ № 772423, складеного обласним МСЕК № 1 м. Краматорськ, ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з 24.10.2024, у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, безстроково (а.с. 125).
Згідно із довідкою відділу проживання фізичних осіб Краматорської міської ради від 06.02.2024, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_12 та двома неповнолітніми дітьми, синами: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 126).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції в силу вимог ч.2 ст.196 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, виходив з того, що на утримані у відповідача є ще двоє малолітніх дітей, а також те, що ОСОБА_3 є особою з інвалідності ІІ групи та несе постійні витрати пов`язані із його лікуванням, наслідком якого є отримані ним травми у військових діях та захисті Батьківщини, зменшив розмір пені за несплату.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на так. 
У частині 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Тобто, алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.
Тлумачення ч. 2 ст. 196 СК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року справа №661/905/19.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року, яке набрало законної сили у справі № 607/10617/17, визначено стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 01.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2022 року у справі № 607/11013/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частин усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Припинено з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання.
З пояснень, наданих у відзиві на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з позивачкою не перебував, були знайомі та мешкали разом 4 місяці, після чого між ними були припинені стосунки. З 2013 року по 2020 рік перебував за межами України та про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів не знав. З березня 2022 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ. Як тільки він дізнався про стягнення аліментів, то одразу став їх сплачувати. 31.05.2023 ОСОБА_3 перерахував кошти в рахунок сплати аліментів в сумі 207950 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 30.06.2023 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість у розмірі 17299,26 грн.
Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем не надано суду доказів, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банками.
Проте у частині першій статті 196 СК України встановлено максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього, в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (ч. 2 ст. 196 СК).
Як видно з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 станом на 30.06.2023 року мав заборгованість по аліментам у розмірі 17299,26 грн. Позивач звернулася в суд з даним позовом 10.08.2023.
Тобто, розмір неустойки в сумі 216840,43 грн, нарахований позивачем, в силу ч. 1 ст. 196 СК України значно перевищує розмір заборгованості за аліментами, яку відповідач мав до звернення позивача в суд з даним позовом. 
Крім цього, визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Зменшуючи розмір пені за прострочення стягнення аліментів до 3000 грн, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок отриманих ним травм у військових діях та захисті Батьківщини, несе постійні витрати, пов`язані із своїм лікуванням, має на утриманні ще двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Берегуляк В.Ф., слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється. 

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 березня 2026 року.

Головуюча        Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів